ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2366/20 Справа № 211/3175/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк",

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 07 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - АТ «Альфа- Банк») в якому просила суд скасувати рішення № 44290017 від 27.11.2018 р. державного реєстратора Третяк Тетяни Василівни Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28.11.2018 р. про реєстрацію права власності на будинок загальною площею 235,3 кв.м., житловою площею 121,6 к.в.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 44290017 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк»; на зазначене нерухоме майно, посилаючись на проведення реєстрації права власності з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що за клопотанням її представника судом була витребувана, проте не надана суду реєстраційна справа. Судом не перевірено на підставі яких документів державним реєстратором Третяк Т.В. проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно за банком.

Судом не взято до уваги, що при реєстрації права власності на користь ПАТ «Укрсоцбанк» не було отримано попередню згоду, і дозвіл органів опіки і піклування, що є порушенням прав дітей на житло, та суперечить вимогам ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» при проведенні реєстрації, держаним реєстратором не дотримано Порядку, просить позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, представника відповідача - Курдюмова М.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 123/07-ІК/019, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000,00 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних та встановленим графіком погашення суми основної заборгованості, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 серпня 2017 року, а ОСОБА_2 , як позичальник, зобов`язувався сплатити кредит та відсотки за користування кредитом (а.с. 12-14 - копія договору).

09 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № 123/07-ІЗ/019, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 123/07-ІК/019 від 09 серпня 2007 р., належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Відповідно до умов договору іпотеки зазначено, передбачених пунктами 4.5-4.5.5 зазначено, що іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку»; шляхом організації іпотеко держателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку встановленому ст.. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року звернуто стягнення за іпотечним договором від 09.08.2007 року № 123/07-ІЗ/019 на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 235, 6 кв.м., та житловою 121,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2007 року, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст.. 41 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. (а.с. 17-19 ).

На виконання вимог ухвали Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2020 р. Виконавчим комітетом Криворізької міської ради, надано копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44290017 від 28.11.2018 р.(том.1 а.с.160-248).

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи 02 березня 2018 року АТ «Укрсоцбанк»» надіслало повідомлення про наявність непогашеної заборгованості та про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нерухоме майно, яке є предметом іпотеки: житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" на праві приватної власності на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки серії та номеру 031-905.463, виданого 02.03.2018 р. АТ «Укрсоцбанк», іпотечного договору № 123/07-ІЗ/019 від 09.08.2007 р. та договору кредиту № 123/07-ІК/019 від 09.08.2007 р. (а.с. 20-21).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем оскаржуються дії та рішення державного реєстратора Третяк Т.В. про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову та правомірності дій державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації прав власності за АТ «Уксоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав на нерухоме майно, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Тобто у випадку порушення основного зобов`язання для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

З урахуванням, що сторони договору іпотеки встановили іпотечне застереження, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18).

Аргументи касаційної скарги про те, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого відкрито виконавче провадження, і одночасне задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку є подвійним стягненням, колегія суддів відхиляє.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі 310/11024/15-ц (провадження № 14-14-112цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса».

Отже, сама по собі наявність відкритого виконавчого провадження і невиконаного рішення суду не позбавляє права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги в інший спосіб, передбачений договором про іпотеку.

Відповідно до постанови від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц (провадження № 61-10874сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року, справа № 712/15975/17 провадження № 61-42676св18.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування рішення державного реєстратора Третяк Т.В. від 28.11.2018 року, про реєстрацію права власності, та як наслідки скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що діями державного реєстратора Третяк Т.В порушено права неповнолітніх дітей, колегія судді до уваги не бере, з огляду на наступне.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення норми статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України встановлено, що орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Аналогічні висновки висловлено у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2940цс15 та від 06 квітня 2016 року в справі № 6-589цс16.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михай ленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Аналогічий висновок викладено в постанові Верховного Суду справа № 2322/1025/12 повадження № 61-16399св18 від 11.09.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи 09 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № 123/07-ІЗ/019, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 123/07-ІК/019 від 09 серпня 2007 р., належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.7 іпотечного договору № 123/07-ІЗ/019, іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради відділу реєстрації місця проживання громадян № 7449 від 28.05.2019 року, за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 дата реєстрації 09.02.2009 року, неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований - 09.02.2009 року, неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований - 09.02.2009 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що на час укладання іпотечного договору, неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не набули права користування спірним будинком та земельною ділянкою, розташованого по АДРЕСА_1 , як члени сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки вони не були зареєстровані у спірному домоволодінні.

Таким чином, при здійсненні реєстрації права власності на будинок загальною площею 235,3 кв.м., житловою площею 121,6 к.в.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", сторонами було дотримано вимоги чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що письмову вимогу про усунення порушень від банку позивач не отримувала, оскільки як вбачається з копії реєстраційної справи 02.03.2018 року на адресу позивача було направлено повідомлення на адресу було направлено повідомлення про наявність непогашеної заборгованості та про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», яке отримано позивачем про, що свідчить повідомлення про вручення кур`єрського відправлення.

Таким чином, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно дост. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: