Єдиний унікальний номер 240/692/19
Номер провадження 22-ц/804/451/20
Справа № 240/692/19 Головуючий в суді першої інстанції Каліуш О.В.
Провадження № 22-ц/804/451/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 240/692/19 за позовом ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та допомоги при скороченні з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року у складі судді Каліуш О.В., -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні та середнього заробітку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала у виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді техніка 1-ої категорії, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці.

Згідно наказу про звільнення № 11005/ДН-ОС від 14 липня 2017 року позивача було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив відповідачу всі належні при звільненні суми, а саме заробітну плату за липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку (41 день) та допомогу при скороченні на загальну суму 12 071,21 грн. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з ПАТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, та допомогу при скороченні у загальному розмірі 27 016,01 грн., , а також середній заробіток за затримку виплату усіх, які належать позивачу при звільненні за період з 15 липня 2017 року по день ухвалення рішення.

В серпні 2019 року позивач уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за січень липень 2017 року у розмірі 12 936,75 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 407,05 грн., допомогу при скороченні у розмірі 6 066,26 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при скороченні задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати без урахування податку та інших обов`язкових платежів за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку, допомогу при скороченні у загальному розмірі 24 457,18 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» судовий збір у розмірі 768,40 грн. на рахунок для зарахування до державного бюджету.

Відповідачем АТ «Українська залізниця» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 14.07.2017 року. Просить в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 16.03.2017 року по 14.07.2017 року відмовити.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Унеможливлення виконання заявником обов`язків, передбачених ст.ст.47. 83, 115 і 116 КЗпП України, перед працівниками, що вивільнені скороченням штату, згідно з п.1ст.40 КЗпП України, а саме: в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин, а саме: актами тероризму на території міста Донецьк та Донецькій області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором та є загальновідомим фактором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності.

З 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурною підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням і переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017 нарахування заробітної плати було припинено.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс- мажорних обставин.

У зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати колишнім працівникам Дирекцій, відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати, що подається щомісячно в розділі ІІ статистичної звітності форми 1 ПВ.

Щодо заборгованості по заробітній платі за лютий 2017 року, зазначає, що в даній частині рішення не заперечує проти судового рішення.

На час розгляду справи позивачем відзив на апеляційну скаргу відповідача не наданий.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду у липні 2019 року.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 27 410,06 грн., менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі відповідач оскаржує рішення суду від 18 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16.03 2017 року по 14.07.2017 року.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий 2017 року ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення від 18 листопада 2019 року лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16.03 2017 року по 14.07.2017 року апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11 березня 1996 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де з 01 травня 2016 року працювала на посаді техніка 1 категорії. Наказом № 11005/ДН-ОС від 14.07.2017 року звільнена з 17 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (копія трудової книжки з відповідними записами на а.с.35, копія наказу про звільнення а.с.36).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці». Позивач ОСОБА_3 знаходилася з регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17 липня 2017 року і виконувала свої трудові обов`язки, за що їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої заробітної плати за період з лютого 2017 року по 17 липня 2017 року та компенсаційних виплат відповідач не спростував. Тож конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованість по заробітній платі задоволено частково у розмірі 24457,18 грн. (сума без утримання передбачених законом податків та зборів), оскільки позивач отримала заробітну плату за січень 2017 року у розмірі 400,00 грн., 2817,29 грн., половину лютого 2017 року у розмірі 2579,76 грн., а також першу половину березня 2017 року у розмірі 1513,30 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В ст.115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі належні йому суми.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який і підлягає стягненню з відповідача. Колегія суддів погоджується з наведеним в рішенні суду першої інстанції розрахунком заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав належну йому заробітну плату, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки відповідач втратив контроль над документами з первинного обліку праці та заробітної плати, колегія суддів не приймає, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, зберігати пов`язані з нарахуванням заробітної плати тощо документів.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Також слід зазначити, що згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн. (а.с.101, 105).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, такі судові витрати покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 27 410,06 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16.03 2017 року по 14.07.2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська