Постанова

Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 621/2736/13-ц

провадження № 61-30735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року у складі судді Вельможної І. В. та рішення апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 березня 2008 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1-6/ЗЗФ-08 за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 180 000 доларів США на строк до 04 березня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредитні кошти і плату за їх користування шляхом щомісячних платежів згідно графіку.

Для забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, банк та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір від 18 березня 2008 року № 5-6/33ф-08, відповідно до якого в іпотеку було передано вбудоване нежитлове приміщення № 2 на 1-му поверсі 4-х поверхового житлового приміщення загальною площею 267,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» на оплатній основі придбав права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення, у тому числі і право грошової вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладених між банком і ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, станом на 30 червня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 1 818 701,24 грн.

ТОВ «Кредитні Ініціативи» просило у рахунок стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року складає 1 818 701,24 грн, що складається із заборгованості: за кредитом - 1 338 350,63 грн; за відсотками - 448 376,61 грн; пеня - 31 976 грн, звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки на вбудоване не житлове приміщення № 2 на 1-му поверсі 4-х поверхового житлового приміщення загальною площею 267,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . шляхом проведення прилюдних торгів у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року у складі судді Овдієнка В. В., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Шаповал Н. М., Макарова Г. О., позовні вимоги задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року складається: з заборгованості за кредитом - 1 338 350,63 грн, заборгованості за відсотками - 448 374,61 грн, пені - 31 976 грн, а всього - 1 818 701,24 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення № 2 на першому поверсі 4-х поверхового житлового будинку, загальною площею 267,90 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого допустила заборгованість, тому необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури його продажу іпотекодержателем.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Лесько А. О., Хопти С. Ф., Червинської М. Є., Черненко В. А., касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди зробили правильний висновок про те, що відповідачем порушені умови кредитного договору та умови договору іпотеки, в установлений договором строк сума кредиту, процентів, комісії та штрафних санкцій сплачені не були. Проте, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суди врахували розрахунок ТОВ «Кредитні ініціативи», при цьому не звернули уваги, що згідно цього розрахунку заборгованість нарахована з березня 2008 року. Також суди не врахували, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Оскільки за умовами договору та графіку погашення заборгованості погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, а процентів - щомісяця на протязі 15 календарних днів з дати їх нарахування, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Крім того, суди не звернули на те, що хоча у наданому ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість по пені виникла у березні 2013 року, проте, на початок обчислення вже становила 1 287,85 доларів США, тобто, суди не перевірили розрахунок на відповідність вимогам закону та умовам договору, не з`ясували момент настання строку погашення кожного чергового платежу, з якого повинна обчислюватись позовна давність та розрахунок заборгованості по неустойці.

У липні 2015 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося із заявою про збільшення позовних вимог.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року складає 1 820 114,25 грн, та складається з заборгованості за кредитом - 1 338 350,64 грн, за відсотками - 448 374,61 грн, пеня - 32 050,65 грн, комісія - 1 338,35 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - на вбудоване нежитлове приміщення № 2 на 1-му поверсі 4-х поверхового житлового приміщення загальною площею 267,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року, яка складається: з заборгованості за кредитом - 1 338 350,64 грн, заборгованості за відсотками - 448 374,61 грн, пені - 32 050,65 грн, комісії - 1 338,35 грн, а всього - 1 820 114,25 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення № 2 на першому поверсі 4-х поверхового житлового будинку, загальною площею 267,90 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність заборгованості та неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань підтверджується наданими розрахунками заборгованості за кредитом, довідками про рух коштів за рахунком ОСОБА_1 . Позивачем надані докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, договору іпотеки, договору про відступлення прав вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення; а також наявності у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави для відмови у задоволенні позову з підстав застосування позовної давності, оскільки заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності не містить посилання на конкретну дату з якої необхідно слід відраховувати позову давність та доказів про внесення останнього, чергового платежу, відповідно до графіку погашення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року змінено у частині визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки, у зв`язку з цим резолютивну частину рішення суду викладено у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року, яка складається: з заборгованості за кредитом - 1 338 350,64 грн, заборгованості за відсотками - 448 374,61 грн, пені - 32 050,65 грн, комісії - 1 338,35 грн., а всього - 1 820 114,25 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення № 2 на першому поверсі 4-х поверхового житлового будинку, загальною площею 267,90 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною не нижче 1 014 670 грн». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте не вказав у резолютивній частині рішення початкову вартість предмета іпотеки у розмірі 1 014 670 грн згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив позовну давність колегія суддів відхилила, зазначивши, що у пункті 6.6. кредитного договору № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року сторони збільшили позовну давність до 10 років. Оскільки останній платіж за кредитом відповідачем вчинено 06 липня 2011 року, а із позовом позивач звернувся 02 вересня 2013 року, то позовна давність не пропущена.

Крім того після уточнення позовних вимог, пеня розрахована позивачем за період з 01 квітня 2013 року по 26 червня 2013 року у гривневому еквіваленті за курсом долара НБУ на кожен день нарахування, що відповідає вимогам закону та умовам договору.

Аргументи учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував висновки судово-економічної експертизи, згідно якої неможливо встановили суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитом, і клопотань від позивача про призначення повторної чи додаткової експертизи не надходило. 23 травня 2017 року позивачем надано нові докази до суду апеляційної інстанції у порушення статті 131 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог, визначених законодавством. У наданому позивачем витягу з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року відсутня інформація про позичальника. Оскарженими рішеннями було стягнуто як складову заборгованості комісію у розмірі 1 338,53 грн, проте із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити за що саме нараховано комісію, період нарахування та порядок її нарахування.

ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало доказів того, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», як іпотекодержатель, повідомив у письмовій формі відповідача про відступлення права. Позивачем не надано: окремого договору про передачу прав вимоги за забезпеченнями; доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечними договорами на підставі договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, а також актів прийому-передачі кредитних портфелів по зобов`язанням ОСОБА_1 , отже, відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 5-6/ЗЗф-08 від 18 березня 2008 року, укладеним відповідачем з ПАТ «Промінвестбанк» не відбулося, ТОВ «Кредитні ініціативи» не набуло права іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором, а отже не має прав задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подано ТОВ «Кредитні ініціативи» 05 вересня 2013 року до моменту державної реєстрації іпотеки, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, і тому цей позов було подано передчасно. Суди не врахували висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-2284цс16, оскільки сторонами іпотечного договору не було досягнуто згоди щодо початкової ціни продажу предмету іпотеки.

У вересні 2017 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» через представника Вакулу Д. М. надало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Заперечення мотивовані тим, що суди обґрунтовано визначили загальний розмір вимог за кредитом та її складові. Виписки по рахунку боржника подавали як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції, тому не є новими доказами. Висновок експерта не має наперед встановленої сили і суди його оцінили з урахуванням інших доказів у справі. Позивачем надано усі необхідні докази, які підтверджують як розмір заборгованості, так і перехід прав вимоги за договорами. Комісія нараховувалася щорічно на залишок заборгованості за кредитом згідно умов кредитного договору. Вказує, що інформація про державну реєстрацію іпотеки внесена в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки була внесена приватним нотаріусом Чорнєй В. В. Київського міського нотаріального округу 18 березня 2008 року. На момент подання позову не вимагалося обов`язкового зазначення початкової піни продажу предмета іпотеки і відповідач не звертався із клопотаннями про визначення початкової піни продажу майна та не висловлював жодних заперечень проти ціни в розмірі 1 014 670 грн.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року задоволено, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 18 березня 2008 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1-6/33Ф-08, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 180 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 04 березня 2018 року та зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі.

18 березня 2008 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого банку передано в іпотеку вбудоване нежитлове приміщення № 2 на 1-му поверсі 4-х поверхового житлового приміщення, загальною площею 267,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та TOB «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитом та нотаріально посвідчений договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до яких TOB «Кредитні Ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язалося відступити TOB «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення, у тому числі кредитним та іпотечним договорами № 1-6/33Ф-08, № 5-6/22Ф-08 від 18 березня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .

Згідно розрахунків, наданих позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» за кредитним договором № 1-6/33Ф-08 від 18 березня 2008 року, яка станом на 30 червня 2013 року складається із: заборгованості за кредитом - 1 338 350,63 грн, заборгованості за відсотками - 448 374,61 грн, пені - 31 976 грн, а всього - 1 818 701,24 грн.

Листом від 02 серпня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу ОСОБА_1 звернулося із претензією щодо усунення порушень кредитного договору, вимогою про звільненні приміщення, яке є предметом іпотеки, а також попередило про звернення з позовом із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року у справі призначено судову економічну експертизу.

За висновком судової-економічної експертизи № 3036, складеним 30 червня 2016 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 1-633Ф-08 від 18 березня 2008 року визначена у розрахунку, який складено ТОВ «Кредитні ініціативи» у національній валюті. Надані виписки банку містять лише вибіркову інформацію про рух коштів за кредитним договором та виключно в частині погашення строкових та прострочених відсотків. Розрахунки, згідно даних виписок банку проводились у валюті кредиту (доларах США), крім погашення комісійної винагороди за управління кредитними коштами. До матеріалів справи не залучено договору сторін про конвертацію валюти кредиту, внаслідок чого відсутні дані щодо курсу перерахунку у національну валюту України, тому встановити відповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2013 року не надається можливим.

Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановити суму кредиту, яка фактично була отримана ОСОБА_1 за кредитним договором не надається можливим у зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів банку щодо видачі кредиту. Клопотання експерта в частині надання кредитної документації не задоволено.

Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановити момент настання погашення кожного чергового платежу зі сплати тіла кредиту, відсотків та інших платежів, відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, не надається можливим з наступних причин: у тексті кредитного договору не визначено дати щомісячного проведення оплати по основному боргу та нарахованих відсотках, є лише посилання на додатки № 1 та № 2, які є невід`ємною частиною до складеного договору; додаток № 1 «Графік зменшення кредитного ліміту» до кредитного договору, де повинна бути визначена дата погашення по тілу кредиту в матеріалах справи відсутній. Клопотання експерта в цій частині залишено без задоволення; додаток № 2 до кредитного договору наявний в матеріалах справи, однак, складений без урахування вимог по нарахуванню та оплаті відсотків за користування кредитними коштами, які встановлені в пункті 3.3 розділу 3 договору.

Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів визначити суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором з розшифровкою окремо заборгованості по тілу кредиту, процентам та пенею, станом на 30 червня 2013 року, не надається можливим у зв`язку з відсутністю кредитної документації (акти приймання передачі, виписки по рахунках бухгалтерського обліку кредиту, заявки, меморіальні ордери) як на момент передачі права вимоги так і з моменту отримання права вимоги за даним кредитним договором. Клопотання експерта в частині надання таких матеріалів не задоволено.

Позивачем надані заяви ОСОБА_1 про видачу готівки від 18 квітня 2008 року, 13 травня 2008 року, 09 червня 2008 року та платіжні доручення від 21 квітня 2008 року № 1 про видачу готівки згідно договору № 1-6/33ф-08 у сумі 10 000 доларів США, № 7 від 13 червня 2008 року про видачу 30 000 доларів США та № 10 від 22 липня 2008 року про отримання ОСОБА_1 110 000 доларів США, що підтверджує факт отримання ОСОБА_1 коштів за договором кредиту.

Суди встановили наявність заборгованості, неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 1.4. іпотечного договору № 5-6/33ф-08 від 18 березня 2008 року сторони оцінили предмет іпотеки, а саме: вбудоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у 1 014 670 грн.

Аналіз частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 902/492/17 (провадження № 12-52гс18) зазначено, що: «положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За наведеними вище положеннями законодавства іпотекодержатель (заставодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою чи іпотекою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом). Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення».

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

За таких обставин, встановивши, що відповідачем неповернуто кредит та є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про зміну рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків судово-економічної експертизи є необґрунтованими. У частинах першій-четвертій статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз змісту рішення суд першої інстанції свідчить, що суд оцінив висновок судової-економічної експертизи № 3036 від 30 червня 2016 року у сукупності із іншими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Аргумент про те, що 23 травня 2017 року позивачем надано нові докази у порушення статті 131 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), є необґрунтованим. Аналіз матеріалів справи свідчить, що до заперечення на апеляційну скаргу позивачем додано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (Т. 3, а. с. 42-56). Дані про рух коштів надавалися позивачем до суду першої інстанції (Т. 2, а. с. 28-33).

Твердження про те, що у наданому позивачем витягу з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року відсутня інформація про позичальника, спростовується матеріалами справи (Т. 1, а. с. 41, 42).

Посилання на те, що оскарженими рішеннями було стягнуто як складову заборгованості комісію у розмірі 1 338,53 грн, проте, із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити за що саме нараховано комісію, період нарахування та порядок її нарахування, є необґрунтованим. У пункті 5.2.6 кредитного договору від 18 березня 2008 року, з урахуванням змін та доповнень передбачено обов`язок позичальника сплачувати банку комісію по 0,1 % щорічно на залишок заборгованості за кредитом.

Аргумент касаційної скарги про те, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подано ТОВ «Кредитні ініціативи» 05 вересня 2013 року до моменту державної реєстрації іпотеки, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, і тому цей позов було подано передчасно, колегія суддів відхиляє.

У частині третій статті 24 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Посилання у касаційній скарзі про те, що суди не врахували висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-2284цс16, оскільки сторонами іпотечного договору не було досягнуто згоди щодо початкової ціни продажу предмету іпотеки, колегія суддів відхиляє.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-2284цс16 вказано, що: «оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) зазначено, що: «виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін, поновити виконання рішення апеляційного суду, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков