ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1450/19Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/817/255/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Кантицької О.І.

та сторін ОСОБА_1 та її представника адвоката Братівника І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/1450/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 грудня 2019 року, ухваленого суддею Коломієць Н.З., повний текст рішення складений 13 грудня 2019 року, у справі за позовом акціонерного товариства Альфа-Банк, яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2019 року АТ Укрсоцбанк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 9977,97 євро.

В обґрунтування позову банк посилається на те, що відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7500 євро із сплатою 12 % річних та кінцевим терміном повернення 10 вересня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язання між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №770/43-317-07, відповідно до якого остання виступає поручителем за зобов`язанням ОСОБА_3 за основним кредитним договором. Зобов`язання за кредитним договором позивачем були виконані належним чином, проте, з другої сторони, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виконали свої обов`язки, тому станом на 18 червня 2019 року виникла заборгованість в сумі 9977,97 євро, яка складається з: 6677,31 євро - заборгованості за тілом кредиту; 3300,66 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про заміну сторони правонаступником, а саме: з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк», оскільки, 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа - Банк». Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року заява позивача була задоволена та залучено до участі у справі в якості правонаступника акціонерне товариство «Альфа Банк».

В ході розгляду справи АТ «Укрсоцбанк» подав заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, відповідно до ст. 49 ЦПК України, в якій просить відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнути солідарно з відповідачів118220,65 гривень за період з 25 вересня 2009 року по 03 жовтня 2019 року, а саме: 23178,18 гривень - 3% річних та 95042,47 грн. - інфляційних витрат.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 грудня 2019 року зменшені позовні вимоги товариства Альфа-Банк (03150, вул. Велика Васильківська, 100 м. Київ, ), яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрованих та жителів АДРЕСА_1 в користь товариства Альфа Банк (03150, вул. Велика Васильківська, 100 м. Київ, ), яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк, 3% річних у сумі 665,58 євро.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь товариства Альфа-Банк, яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк 1921 гривню судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять частково скасувати рішення Чортківського районного суду від 4 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково стягнувши солідарно з них в користь АТ Альфа-Банк, яке є правонаступником АТ Укрсоцбанк, 3% річних від несвоєчасного сплаченого боргу у розмірі 131,64 євро. В решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що 24 вересня 2009 року Чортківським районним судом Тернопільської області було винесено заочне рішення №2-611/2009, яким за договором кредиту № 770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року стягнуто солідарно з них борг в загальній сумі 7361,75 євро, які за курсом НБУ станом на 06.05.2009 року в еквіваленті до національної валюти становило 75973,26 гривні. Даним судовим рішенням стягнута вся заборгованість по тілу кредиту в сумі 6705,23 євро та заборгованість по нарахованих процентах на дату подачі позову до суду в сумі 206,52 євро, а також 450,00 євро нарахованих штрафних санкцій.

Із змісту норм матеріального права вбачається, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Суд у своєму рішенні зазначив, що, на його думку, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 7361,75 євро, помноженого на кількість днів прострочення в межах строку позовної давності, а саме 7361,75 євро х 1100 днів х 3 : 100 : 365 = 665, 58 євро, тобто суд взяв за основу суму простроченого боргу, яка була визначена судовим рішенням від 24.09.2009 року в розмірі 7361,75 Євро, а не сума простроченого боргу за договором кредиту про яку першопочатково заявляв позивач при подачі цього позову, а саме в розмірі 9977,97 Євро.

Також судом не врахована довідка, яка видана банком за № 2980-04-3 б/б від 29.08.2019 року про суми заборгованості, які сплачені ОСОБА_2 по договору кредиту № 770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року, з 18.09.2007 року по 28.08.20019 року, а також надані до суду відповідачами розрахунки розміру штрафних санкцій у вигляді 3-х процентів річних з урахуванням часткового погашення цього боргу.

З огляду на наведене вважають, що суд першої інстанції при винесенні спірного рішення суду не в повному обсязі дослідив наявні у справі докази, внаслідок чого прийшов до помилкового переконання про те, що в даному випадку до стягнення з них підлягає сума 3-х процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду саме в розмірі 665,58 євро, а не в розмірі 131,64 євро, яка було визнана ними по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не поступив.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Братівник О.В. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 24 лютого 2020 року надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, при цьому підтримала свою апеляційну скаргу

Представник АТ Альфа-Банк - Панченко Д.В. 25 лютого 2020 року направив на електрону адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Також зазначив, що судом вірно встановлено, що прострочена сума заборгованості у розмірі 7361,75 євро є саме прострочено сумою (включає тіло кредиту, відсотки та штрафні санкції) від якої має обраховуватись 3% річних, оскільки вона визначена рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, як сума що є простроченою, а саме такою, яка вчасно боржником не погашена.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Враховуючи, що від сторін надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а також враховуючи вимоги ч. 2ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ст.369 ч.3 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виходячи з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів індексу інфляції в сумі 95042,47 гривень судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки відповідачами не оскаржується.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року, який був укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , остання отримала кредит в розмірі 7500 євро зі сплатою 12,0% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості 10 вересня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язання, цього ж дня між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №770/43-317-07, відповідно до якого остання виступає поручителем за зобов`язанням ОСОБА_2 за основним кредитним договором.

24 вересня 2009 року Чортківським районним судом Тернопільської області було винесено заочне рішення № 2-611/2009, яким за договором кредиту № 770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 борг в загальній сумі 7361,75 євро, які за курсом НБУ станом на 06.05.2009 року в еквіваленті до національної валюти становило 75973,26 гривні. Даним судовим рішенням стягнута вся заборгованість по тілу кредиту в сумі 6705,23 євро та заборгованість по нарахованих процентах на дату подачі позову до суду в сумі 206,52 євро, а також 450,00 євро нарахованих штрафних санкцій. Рішення набрало законної сили.

На підставі вищезазначеного рішення суду Чортківським районним судом 08 грудня 2009 року було видано виконавчий лист № 2-611/2009 про стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту № 770/38-426-07 від 18 вересня 2007 року в загальній сумі 75973,26 гривень, а також 759,00 гривень судового збору за розгляд справи у суді. Даний виконавчий лист позивачем 05.01.2010 року було направлено до відділу ДВС Чортківського РУЮ, що стверджується витягом з виконавчого провадження №16689354 від 16.08.2019 року Чортківського міськрайонного відділу ДВС.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 УК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 373/2054/16-ц.

Враховуючи норми матеріального права та те, що кредит був отриманий стороною у євро, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про стягнення 3 відсотків річних у євро, при тому, що зміненні позовні вимоги були заявленні у національній валюті -гривня.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 УК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбаченими ст. 625 ЦКУ, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Так як, вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною не впливає на обчислення строку позовної давності за основною вимогою про стягнення 3% річних. Стягнення 3% річних можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Розраховуючи 3 % річних, суд першої інстанції виходив з урахуванням боргу у розмірі 7361,75 євро, помноженого на кількість днів прострочення в межах строку позовної давності, тобто 7361, 75 євро х 1100 днів х 3 : 100 : 365 = 665, 58 євро.

Однак колегія суддів не погоджується із таким розрахунком, оскільки не була врахована сума погашеного боргу в сумі 6150 євро по рішенню Чортківського районного суду від 24.09.2009 року, а сума заборгованості станом на 04.10.2016 року становила 2226,75 євро, тому суд повинен був нараховувати 3% річних, виходячи із цієї суми та з врахуванням погашених сум з 10.10.2016 року по 27.03.2018 року. В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає в солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 131,64 євро 3% річних в межах позовної давності три роки(2226,75 євро* 1094 прострочені дні * 3% : 100: 365).

Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення суду в частині стягнення із відповідачів 3% річних слід змінити, зменшивши суму стягнення із 665,58 до 131,64 євро.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат в сумі 1921 грн, то воно також підлягає зміні у відповідності до вимог ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України до зменшення суми до 594,32 грн у рівних частках із кожної, тобто по 297,16 грн із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст. 376 ч.4 ЦПК рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та судових витрат із відповідачів слід змінити, зменшивши суми стягнень, а в решті- залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 19, 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 4 грудня 2019 року в частині стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в користь АТ Альфа банк 3 % річних змінити, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , проживаючої АДРЕСА_1 ) в користь товариства Альфа Банк (03150, вул. Велика Васильківська, 100 м. Київ, ), яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк - 3% річних із 665,58 євро до 131,64 євро.

Судовий збір зменшити із 1921 грн до 594,32 грн, стягнувши його у рівних частинах по 297,16 грн із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , проживаючої АДРЕСА_1 ) в користь товариства Альфа Банк (03150, вул. Велика Васильківська, 100 м. Київ, ), яке є правонаступником акціонерного товариства Укрсоцбанк.

В решті рішення суду від 4.12.2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак