Справа № 524/6253/16-ц
Провадження №2/524/9/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
з участю секретаря судового засідання Коваль Т.М.,
за участі представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
16 серпня 2016 року до суду звернувся ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з позовом до ОСОБА_3 . Позов обґрунтовано тим, що відповідач уклала з банком кредитний договір № 27/AV15-09-07 від 06.09.2007 року, вимоги договору не виконує, кошти не повертає. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 95 435 грн. 24 коп.
У судовому засіданні представник позивача Пархоменко Н.В. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував. Відповідачем направлено на адресу суду відзив на позов (а.с. 35-37, том 2 відзив на позов; а.с. 57-59, том 2 заперечення на позов), відповідач пояснила, що вимога позивача про стягнення процентів та пені після 06.09.2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах законодавства та не можуть бути задоволені. Представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності в 1 рік. Звертав увагу суду також, на той факт, що позивачем в односторонньому порядку збільшено процентну ставку.
Ухвалою судді від 05.09.2016 року відкрито провадження у справі.
01.12.2016 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку 94 110 грн. 78 коп.
22.12.2016 року ОСОБА_3 подано заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою суду від 17.01.2017 року заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.12.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.02.2019 року замінено позивача по справі Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Вердикт капітал».
Ухвалою судді від 22.01.2020 року закрито підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду.
Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне:
06.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 27/AV15-09-07, на виконання якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24 895 доларів США 00 центів зі строком повернення до 06 вересня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом за процентними ставками, встановленими п. 4.1. кредитного договору.
Пунктом 2.3. кредитного договору визначено цільове використання кредитних коштів - придбання автомобіля.
Відповідно до п. 3.3 кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язалася здійснювати щомісячні ануїтетні платежі по погашенню заборгованості по кредиту згідно графіку погашення заборгованості. Умовами кредитного договору встановлено розмір ануїтетних щомісячних платежів, що мають бути сплачені позичальником. Так, протягом першого року користування кредитом розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 431 доларів США 00 центів, другого 428 доларів США 00 центів, третього 425 доларів США 00 центів, четвертого 423 доларів США 00 центів, п`ятого 422 доларів США 00 центів, шостого 421 доларів США 00 центів, сьомого 421 доларів США 00 центів.
У п. 4.1. кредитного договору було визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами упродовж першого року кредитування в розмірі 11,3%, 2-го року 11,1%, 3-го 10,8%, 4-го 10,6%, 5-го 10,4%, 6-го 10,2%, 7-го 10% річних.
ОСОБА_3 посилалася на порушення банком умов договору, а саме на те, що без її відома було збільшено процентну ставку.
Проте, згідно п.п. 4.7, 4.8. даного договору сторони домовилися, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів та/або процентів або ж у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, зокрема передбачених у п.5.2 кредитного договору ( позичальник не уклав зі страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмету застави на не погоджених банком умовах) за користування кредитним ресурсами встановлюється процентна ставка у розмірі 13,3 процентів річних. При цьому, сторонами цього договору було оговорено, що для застосування нової підвищеної процентної ставки та нового розміру щомісячного ануїтетного платежу не вимагається укладення будь-яких інших додаткових документів.
Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_3 виконувала умови кредитного договору фактично до початку вересня 2014 року шляхом сплати коштів у повернення кредиту та процентів у визначених розмірах та згідно графіку.
Тобто, банк відповідно до умов договору правомірно скористався своїм правом на збільшення процентної ставки, при цьому, договір не містить обов`язку банку повідомляти про дане збільшення позичальника.
При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 ознайомилася та погодилася з умовами кредитного договору, що підтверджується її власноручним підписом на кожній сторінці договору.
За таких обставин збільшення процентної ставки без додаткового повідомлення про це позичальника не є порушенням умов договору.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором станом на 02 березня 2016 року за курсом НБУ (1 долар США + 27,0852 грн.) становить 95 435 грн. 24 коп., з яких:
-00 доларів США 00 центів заборгованості по основному боргу кредиту;
-прострочена заборгованість 750 доларів США 45 центів, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2016 року становить 20 326 грн. 09 коп.;
-00 доларів США 00 центів заборгованості по відсоткам;
-прострочена заборгованість за відсотками 154 доларів США 42 центи, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2016 року становить 4 182 грн. 50 коп.;
-пеня 70 926,65 грн.
Як вбачається з ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів та пені після 06.09.2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.
Позивач не заявив вимог про стягнення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.
Отже, підстав для стягнення відсотків в сумі 154 долара США 42 центи, розмір яких розрахований за період після закінчення строку кредитування, та пені в сумі 70 926 грн. 65 коп., розрахованої за період з 02.03.2015 року по 02.03.2016 року, тобто за період після закінчення строк удії договору після 06.09.2014 року, суд не встановив.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16ц від 16.01.2019 року гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Таким чином, з боржника слід стягнути в примусовому порядку заборгованість за кредитним договором № 27/AV15-09-07 від 06.09.2007 року, яка станом на 02 березня 2016 року становить 750,45 доларів США.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 304 грн. 77 коп.
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 13.02.2020 року.

Суддя Ж.О. Кривич