Справа № 522/1816/19
Провадження № 2/522/2871/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

4 лютого 2019 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Позивач мотивує вимоги тим, що є власником автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , який був переданий в оренду ФОП ОСОБА_3 на підставі договору оренди № 6 від 15.09.2018 року для здачі в прокат фізичним та/або юридичним особам. Так, автомобіль був переданий в прокат відповідачу. Однак, внаслідок скоєння відповідачем ДТП автомобіль зазнав ушкоджень. Сума збитків становить 99428,95 грн. При цьому, цивільно-правову відповідальність власника автомобіля було застраховано в ПАТ «СК «Граве Україна». Однак, страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з порушенням умов Договору страхування. Посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 509, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 791 ЦК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 03 вересня 2018 року, орган, що видав 8024, унікальний номер запису в Єдиному демографічному реєстрі: 231) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) 99 428,95 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 95 копійок) гривень відшкодування збитків та суму сплаченого судового збору.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М.

12 лютого 2019 року судом отримано інформацію про відсутність в місті Одесі та Одеській області зареєстрованого місця проживання відповідача. У довідці про ДТП від 22.10.2018 року зазначена адреса ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 . Місце ДТП зазначено - АДРЕСА_4 .

Провадження у справі відкрито 14 лютого 2019 року, розгляд справи призначений в загальному порядку.

Відзив на позов не подавався.

23 серпня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання 26 листопада 2019 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 21 січня 2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 21 січня 2020 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Варченко І.В. у прийнятті заяви наданої 17 січня 2020 року про зміну предмету позову. Повернуто представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Варченко І.В. заяву про зміну предмету позову. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ФОП ОСОБА_3 про відшкодування збитків з первинних підстав, у зв`язку з укладенням шлюбу позивачкою та зміною прізвища.

18 березня 2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін та призначено судове засідання на 21 травня 2020 року. 21 травня 2020 року відкладено розгляд справи на 27 липня 2020 року у зв`язку з надходженням від представника позивача - адвоката Варченко І.В. клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з запровадженням карантину. 27 липня 2020 року до судового засідання з`явилась представник позивачки адвокат Варченко І.В., яка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, однак у зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання відкладено на 11 листопада 2020 року.

В судове засідання 11 листопада 2020 року сторони та їх представники не з`явилась.

Від представника позивача адвоката Варченко І.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

Відповідач, який повідомлений належним чином, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву та клопотань до суду не надано.

Третя особа до суду не з`явилась, подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позову на підставі наступного.

Позивач є власником автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.12).

Судом встановлено, що 15 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (далі Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі Орендар) укладено договір оренди автомобіля №6 (далі Договір), строком до 31 грудня 2018 року (а. с. 9-11, 132-136).

Згідно п.1.3. Договору, Орендар використовує автомобіль з метою здачі в прокат (суборенду) фізичним та/або юридичним особам, крім здачі автомобіля в якості таксі.

24 вересня 2018 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір прокату №511-А/2018 автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , який був переданий в прокат відповідачу з 24 вересня 2018 року до 25 жовтня 2018 року (а.с. 14).

Разом з тим, відповідно до довідки №105385 про дорожньо-транспортну пригоду, 22 жовтня 2018 року в місті Одеса, Приморського району по вулиці Гагарінське Плато, 31 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , посвідчення водія серія НОМЕР_6 . Зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав механічні пошкодження. Установлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення пункту 2.3.б ПДР та за фактом правопорушення складено адміністративний протокол БД 282595 за статтею 124 КУпАП України. Окрім того, як зазначено в довідці №105385 учасник ДТП відмовився пройти перевірку на стан сп`яніння.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2018 року справі №522/19436/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Так, автомобіль HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (яка змінила прізвище на ОСОБА_1 ), що підтверджується технічним паспортом НОМЕР_5 , та був переданий в оренду ФОП ОСОБА_3 (основна діяльність 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів) на підставі договору оренди автомобіля №6 від 15 вересня 2018 року і в подальшому передано відповідачу у «суборенду», в результаті ДТП було пошкоджено з завданням матеріальних збитків.

Актом виконаних робіт (рахунок-заказ) №АК-0000870 від 1 листопада 2018 року та звітом оцінки автотранспорту №7087, складеного 2 грудня 2018 року, зазначено вартість збитків, завданих власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, яка становить 99 428, 95 гривень (а.с. 17-18).

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля HYUNDAI TUCSON, застраховано в ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», поліс №АМ/6403159 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як випливає з матеріалів справи, на момент ДТП, яке сталося 22.10.2018 року, ОСОБА_2 керував застрахованим транспортним засобом.

В свою чергу, позивач звернулася до ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» з заявою про виплату страхового відшкодування власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з настанням страхового випадку - пошкодження автомобіля в ДТП, разом з необхідними документами для здійснення випалити страхового відшкодування.

Однак, ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» листом № 9658 від 6 грудня 2018 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням умов пункту 1.8., п. 1.16. Основної частини Договору страхування, пунктів 8.1., 8.3. Розділу 8, пунктів 7.2.1., 7.2.7. Розділу 7 Загальної частини Договору страхування (а.с. 21-22).

Разом з тим, позивач отримавши відмову у страховому відшкодуванні, звернулась з листом-вимогою від 19.12.2018 року б/н до відповідача, в якому просила протягом семи днів сплатити завдані збитки.

Судом з`ясовано, що внаслідок порушення відповідачем правил експлуатації транспортного засобу та порушень ПДР автомобіль HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві приватної власності, було пошкоджено та завдано збитків.

Водночас, відповідно до наданого посвідчення водія НОМЕР_6 від 19.09.2018 року, водійський стаж відповідача склав менше 2 років.

Також, як вбачається з стандартних умов прокату транспортного засобу, які є невід`ємною частиною договору №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року, легковим автомобілем може керувати водій не молодше 21 року, що має дійсне посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і стаж водіння не менше 2 років (при наймі автомобіля економ або середнього класу). При отриманні в користування автомобіля бізнес-, представницького класу, позашляховиків, мінівенів водій повинен відповідати наступним вимогам: стаж керування складає більше 5 (п`яти) років, вік Наймача - не молодше 25 років.

Попри це, за договором прокату №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та за відсутності у останнього необхідного стажу, автомобіль HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 був переданий в прокат відповідачу з 24 вересня 2018 року 21 год. 53 хв. до 25 жовтня 2018 року 21 год.53 хв.

З огляду на вищевикладене, ФОП ОСОБА_3 порушивши стандартні умови прокату транспортного засобу, які є невід`ємною частиною договору №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року, та Договору добровільного страхування № 101042508 від 10.09.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Граве Україна», фактично позбавила права на виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/6403159 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 6.1 Договору оренди автомобіля №6 від 15 вересня 2018 року, Орендар, після набуття чинності цим Договором, несе майнову відповідальність за дотримання правил експлуатації автомобіля як у робочий, так і в неробочий час під час перебування автомобіля у користуванні Орендаря, тобто з моменту підписання акту приймання-передачі автомобіля від Орендодавця до Орендаря та до моменту підписання акту приймання - повернення автомобіля від Орендаря до Орендодавця.

Згідно Договору оренди автомобіля №6 від 15 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар), Орендар зобов`язується під час перебування автомобіля в його експлуатації не пізніше 10 банківських днів, усувати пошкодження автомобіля, додаткового обладнання або відшкодовувати збитки, завдані у зв`язку з втратою (знищенням) автомобіля та/або додаткового обладнання, з моменту отримання підтверджуючого документу щодо оцінки завданих збитків, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Також, нести відповідальність відповідно до ст. ст. 1166, 1168, 1172, 1187, 1188 ЦК України за заподіяння автомобілем протягом строку оренди фізичної, майнової та/або моральної шкоди (а.с. 132-136).

Проте, не отримавши сплати за спричинену її автомобілю шкоду, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав. При цьому, позивач посилається на наступні норми законодавства, як на підставу позовних вимог.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже позивачка зазначає підставою своїх вимог договір та зобов`язання, які виникли між нею та ФОП ОСОБА_3 за договором оренди автомобіля №6 від 15 вересня 2018 року.

Згідно частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно цієї ж статті збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно частини третьої статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до стандартних умов прокату транспортного засобу, які є невід`ємною частиною договору №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року, відповідальність наймача у випадках заподіяння шкоди або викрадення орендованого транспортного засобу обмежується розміром депозиту, зазначеного в цьому договорі. У разі пошкодження, виникнення несправностей транспортного засобу, що виникли внаслідок порушення наймачем правил експлуатації транспортного засобу, наймач оплачує наймодавцеві вартість ремонту і транспортування транспортного засобу в гараж або до місця ремонту, зазначеного наймодавцем.

Застава (депозит) вноситься під час укладання договору в грошовому вигляді у готівковій або безготівковій формі. Застава являє собою фіксовану грошову суму, розмір якої залежить від марки обраного автомобіля.

Згідно договору №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року розмір депозиту (застави) склав 16 800, 00 грн.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_2 виконав свої обов`язки за договором №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року прийнявши автомобіль у користування, а також сплатою обмеженого депозитом (застави) у розмірі 16 800, 00 грн. у разі заподіяння шкоди орендованого транспортного засобу, що й мало місце.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем виконано обов`язки, передбачені укладеним з ФОП ОСОБА_3 договором №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року та відшкодовано завдану ним шкоду орендованому транспортному засобу шляхом сплати обмеженим депозитом (застави) у розмірі 16 800,00 грн., яке передбачалось вказаним договором.

Поряд з цим, суд вважає необхідним зазначити, що посилання позивача на договірні відносини, що на її думку склались між нею та відповідачем, не відповідають дійсності, оскільки, в даному випадку, договір оренди автомобіля, який було пошкоджено укладено між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ФОП ОСОБА_3 , а не з позивачем.

Тобто, зважаючи на те, що третьою особою в порушення умов прокату транспортного засобу було надано автомобіль відповідачу без належного досвіду керування, чим позбавлено можливості відшкодувати завдані збитки страхову компанію і що нівелює її призначення, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відшкодування збитків.

Отже, враховуючи допущені порушення ФОП ОСОБА_3 , суд вважає, що належним засобом захисту порушеного права позивача може бути звернення з вимогою про стягнення шкоди саме з ФОП ОСОБА_3 з якою у позивача склались договірні відносини щодо надання автомобіля в оренду, на які вона посилається у своєму позові.

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Такий спосіб захисту як відшкодування шкоди з ОСОБА_2 , зважаючи на те, що відповідач виконав свої обов`язки перед третьою особою, за договором №511-А/2018 від 24 вересня 2018 року сплатою обмеженим депозитом (застави) у розмірі 16 800, 00 грн. у разі заподіяння шкоди орендованого транспортного засобу, не буде ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 , а тому вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову.

Статтею 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

За таких обставин, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Арпуль І.А .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 листопада 2020 року, оскільки суддя перебувала на лікарняному з 12 листопада по 26 листопада 2020 року.

Суддя Л.М. Чернявська