СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2471/19
Провадження № 2/306/24/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі :

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участі секретаря судового засідання Пецко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Свалявської РДА про надання дозволу на тимчасомий виїзд неповнолітньої дитини за межі України та оформлення документів для виїзду без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Хустського районного суду від 23.04.2014 року. Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Так як, має намір оздоровити дитину шляхом відпочинку за кордоном, оскільки така перебуває на обліку сімейного лікаря з діагнозом лівостронній птоз і міопія легкої ступені, її колишній чоловік згоди на виїзд дитини за кордон не надає, а тому просить суд надати їй дозвіл для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн Європи у період з 01.01.2020 року по 01.01.2023 року та оформити щодо останнього документи для виїзду без згоди батька.

В судове засідання позивач та її представник не з"явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні (а.с. 37).

Відповідач в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо задоволення позову заперечив, зазначив, що заборгованості по аліментам не має, згідний тільки на одноразовий виїзд дитини за кордон (а.с. 29).

Представник ООП Свалявської РДА в судове засідання не з"явилася, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд неповідомила (а.с. 34).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає зважаючи на наступне.

У судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Згідно рішення Хустського районного від 23.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишено при матері (а.с. 7).

Матеріалами справи встановлено, що на підставі довідки Сокирницької сільської ради Хустського району №1308 від 01.10.2018 року, видана позивачу ОСОБА_6 , мешканці АДРЕСА_1 тім, що в неї слідуючий склад сім"ї - син: ОСОБА_4 ю, 2012 р.н. (а.с. 9).

Згідно довідки Сокирницької сілсьької ради Хустського району № 2285 від 14.09.2017 року, про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заресєтрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.02.2012 р. по теперішній час (а.с. 13).

Довідкою Хустського центра ПМСД № 627 підтверджено, що ОСОБА_4 , 2012 р.н. знаходиться на обліку сімейного лікаря з діагнозом - лівостронній птоз і міопія легкої ступені (а.с. 14).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04.07.2018 р. у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд враховує, що не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019 р. у справі N 643/1090/17 (провадження N 61-28548св18).

Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Що стосується вимоги про надання позивачу або її представнику дозволу на оформлення документів для виїзду неповнолітньої дитини за кордон, без згоди батька, суд дійшов наступного.

Головна умова перетину кордону з країнами Європи є - паспорт для виїзду за кордон.

Відповідно до п.п. 2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 р. № 152 - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються:

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто;

2) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Тобто, чинним законодавством передбачена необхідність отримання письмової згоди другого з батьків при оформленні особі, яка не досягла 16-річного віку паспорту для виїзду за кордон лише у разі якщо таке оформлення здійснюється у закордонній дипломатичній установі. Для оформлення ж паспорту дитині для виїзду за кордон на території України достатньо заяви-анкети одного з батьків. Згода другого з батьків на таке оформлення не потрібна.

З огляду на вищевикладене, заявлені представником позивача вимоги є необгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 18, 76, 81, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 153, 155 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", ЗУ "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - в і д м о в и т и.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

02.03.2020 року