Провадження № 2/727/411/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Іваничівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про скасування заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування заборгованості по аліментах до відповідачки ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Іваничівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, посилаючись на те, що він та відповідачка перебували з 07.04.2006 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.11.2015 року.

Вказує, що від даного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що він не мав постійної роботи в Україні, тому їздив на заробітки в Польщу.

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу він добровільно надав допомогу на утримання дітей, купував дітям одяг та передавав кошти, однак відповідачка вирішила отримувати аліменти за рішенням суду.

Вказує, що 27.03.2019 року Шевченківським районним судом м.Чернівці винесено судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На час видачі судового наказу він перебував на роботі в Польщі на заробітках, а в квітні 2019 року, отримавши заробітну плату, він сплатив 3000 грн. аліментів.

Позивач зазначає, що 12.05.2019 року його жорстоко побили в Польщі і залишили на вулиці. Небайдужі люди викликали швидку допомогу, яка, зважаючи на отримані травми, доправила його до Воєводської інтегрованої лікарні ім. Романа Остржицького в м.Конін, де йому зробили невідкладну операцію по видаленню гематоми головного мозку.

Стверджує, що в зв`язку з важкістю нанесених травм, він в період з 12.05.2019 року по 31.05.2019 року перебував в медикаментозній комі, після чого його перевели на лікування до нейрохірургічного відділення, де він пробув до 18.06.2019 року. В період з 18.06.2019 року по 06.08.2019 року він проходив курс реабілітації в реабілітаційному відділенні цієї ж лікарні, де заново вчився їсти, говорити, ходити.

Вказує, що в серпні 2019 року його перевезли в Україну, де він продовжив лікування та реабілітацію.

24.10.2019 року Волинським обласним бюро МСЕ Нововолинської міжрайонної МСЕК видано довідку про встановлення II групи інвалідності та індивідуальну програму реабілітації інваліда.

Стверджує, що всі витрати на його лікування та реабілітацію понесли його батьки та сестра. Крім того, вони ж оплатили послуги адвоката в Польщі, оскільки за фактом нанесення йому важких тілесних ушкоджень відкрито кримінальну справу, по якій проводиться досудове слідство.

Зазначає, що 29.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу, яку надіслано на адресу його місця реєстрації, однак він в той час перебував на лікуванні у Польщі.

Вказує, що його мати ОСОБА_6 в липні 2019 року сплатила аліменти в сумі 2200 грн., оскільки боялась, що виконавча служба застосує відносно нього обтяження за несплату аліментів.

Позивач стверджує, що в період з квітня по листопад 2019 року він не мав жодного виду доходів, перебував у повній залежності від сторонньої допомоги та на повному утриманні батьків, а тому не мав змоги сплачувати аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 13841,78 грн.

На основі викладеного, позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на утримання дітей в сумі 13841,78 грн.

Ухвалою судді від 21 грудня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Іваничівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про скасування заборгованості по аліментах відкрито.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Доповнив, що в січні 2019 року він виїхав в Польщу на заробітки. Вказав, що 12.05.2019 року його побили в Польщі і він отримав черепно-мозкову травму. Зазначив, що як тільки він отримав судовий наказ, то почав сплачувати аліменти. За один місяць державний виконавець нараховував аліменти в сумі 2200 грн., а в нього пенсія 2500 грн. Просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Доповнила, що позивач, перебуваючи в Польщі, надавав кошти на утримання дітей. Вказала, що у зв`язку з отриманими травмами, позивач проходив важку реабілітацію, а 24.10.2019 року ОСОБА_1 отримав другу групу інвалідності. Зазначила, що заборгованість виникла за період з травня по листопад 2019 року. Ствердила, що позивач в подальшому буде допомагати дітям. Крім того, на даний час в позивача існують борги. Просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Доповнила, що після розірвання шлюбу відповідач не надавав матеріальну допомогу дітям. Вказала, що вона подала заяву про стягнення аліментів за порадою матері відповідача. Ствердила, що вона отримала аліменти в квітні 2019 року в сумі 3000 грн. та в липні 2019 року в сумі 2200 грн. Зазначила, що вона на даний момент не працює, а доглядає за хворою сестрою ОСОБА_7 , оскільки призначена її піклувальником. Крім того, вказала, що встановлення позивачу з жовтня 2019 року терміном на один рік ІІ-ої групи інвалідності за загальним захворюванням, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідачку, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували з 07.04.2006 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.11.2015 року.

Від спільного шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.03.2019 року Шевченківським районним судом м.Чернівці винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

29.07.2019 року головним державним виконавцем Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.8).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, позивач з січня 2019 року перебував на роботі у Польщі.

Відповідно до інформаційної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 (а.с.11-19), 12.05.2019 року позивача, у зв`язку з побиттям у Польщі, швидка допомога доправила до Воєводської інтегрованої лікарні ім. д-ра ОСОБА_8 у м.Конін, де йому зробили невідкладну операцію по видаленню гематоми головного мозку. Позивач ОСОБА_1 в період з 12.05.2019 року по 31.05.2019 року перебував у відділенні інтенсивної терапії, в період з 31.05.2019 року по 18.06.2019 року у відділенні нейрохірургії та в період з 18.06.2019 року по 06.08.2019 року у відділенні реабілітації.

Обставини, викладені в інформаційній картці стаціонарного хворого, свідчать про те, що позивач дійсно перебував на лікуванні, однак вони не містять розміру витрат на таке лікування.

В серпні 2019 року позивач приїхав в Україну, де продовжив лікування та реабілітацію, що підтверджується консультаційними висновками спеціаліста (а.с.20, 24), випискою з історії хвороби №4047 (а.с.21), випискою із медичної картки амбулаторного хворого (а.с.22), епікризом (а.с.23), індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1442 (а.с.26).

24.10.2019 року Волинським обласним бюро МСЕ Нововолинської міжрайонної МСЕК видано довідку до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №680286 (а.с.27), відповідно до якої ОСОБА_1 є інвалідом ІІ-ої групи з 23.10.2019 року, інвалідність встановлено на строк до 01.11.2020 року, дата чергового переогляду 23.10.2020 року, протипоказана робота у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що нанесені йому важкі тілесні ушкодження призвели до втрати працездатності та є достатньою підставою для скасування заборгованості по сплаті аліментів, на думку суду, є безпідставним, оскільки в довідці до акту огляду МСЕК вказано лише про протипоказання щодо роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці, а не про те, що ОСОБА_1 втратив повністю працездатність.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9), позивачу ОСОБА_1 з 18.02.2019 року по 31.10.2019 року нараховані аліменти, які він мав сплатити, в сумі 19041,78 грн. Позивач сплатив аліменти в розмірі 5200 грн., зокрема в квітні 2019 року суму 3000 грн. та в липні 2019 року суму 2200 грн. Заборгованість по аліментах за період з 18.02.2019 року по 31.10.2019 року становить 13841,78 грн.

А також, проаналізувавши розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що частково заборгованість позивача зі сплати аліментів утворилась ще до отримання ним 12.05.2019 року травми, оскільки за період з 18.02.2019 року по 30.04.2019 року позивач мав сплатити аліменти в сумі 5229,78 грн. (825,78 грн. + 2102 грн. + 2302 грн.), однак ОСОБА_1 сплатив в квітні 2019 року аліменти в розмірі 3000 грн., хоча працював в Польщі з січня 2019 року, про що особисто повідомив в судовому засіданні. Крім того, в період з 01.05.2019 року по 11.05.2019 року позивач ОСОБА_1 також аліменти на утримання дітей не сплачував.

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, суд вважає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітніх дітей на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, однак не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року по справі №219/6287/17.

Крім того, посилання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що в позивача на даний час існує борг по страховці є безпідставним та ніякого відношення до заборгованості по сплаті аліментів не має.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, принцип розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Іваничівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про скасування заборгованості по аліментах необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 181, 197 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Іваничівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про скасування заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 05 березня 2020 року.

СУДДЯ: