27.02.2020 Справа № 758/7227/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,

встановив:

ОСОБА_5 04.06.2018 року звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що з 07 серпня 1992 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У період перебування в шлюбі за спільні кошти позивачем та відповідачем набуте майно, а саме земельну ділянку площею 0,2057 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кошти на вказану земельну ділянку позивачу надав його батько ОСОБА_6 . За згодою між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 земельну ділянку було оформлено на відповідача ОСОБА_2 20 червня 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу сторони вирішили не ділити земельну ділянку, а користуватись нею. Оскільки позивач, його донька та відповідач проживали в м. Києві, за земельною ділянкою доглядав батько позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер та скориставшись цим, відповідач ОСОБА_2 , порушуючи права позивача, як співвласника земельної ділянки, без його згоди продала земельну ділянку ОСОБА_4 . Підставою виникнення права власності в останнього став договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоєю Л.А. Про порушення свого права власності на земельну ділянку позивачу стало відомо тільки в квітні 2018 року, коли він побачив на земельній ділянці сторонніх осіб, які поінформували позивача про те, що ця земельна ділянка ними придбана восени 2017 року у відповідача. Позивач зазначає, що він не підписував у нотаріуса правочин щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, як її співвласник, не надавав письмову згоду на іі відчуження. Між позивачем та відповідачем шлюбні або інші договори не укладались, земельну ділянку в порядку дарування або спадкування відповідач не отримувала і за власні кошти земельну ділянку не купувала.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2057 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 Новий масив, кадастровий номер :05:290:0005, серія та номер: 1748, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений 07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоєю Л.А. - недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.08.2018 року дану справу передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.11.2018 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження.

12.08.2019 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Войнаренко О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовує тим, що оспорювана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю подружжя як вказує позивач, оскільки не набута як майно, нажите подружжям за час шлюбу, а одержана громадянином ОСОБА_2 як частка у земельному фонді держави на підставі рішення виконкому Лютізької сільської ради від 30 вересня 2003 року № 83. Зазначає, що норма Закону, яка відносила майно, набуте в процесі приватизації до об`єктів права спільної сумісної власності, діяла лише з 08 лютого 2011 року по 16 травня 2012 року. А тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 31.01.2020 року протокольною ухвалою суду залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 .

Представник позивача Гордієнко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та наданої суду письмової промови.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, просять суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 12.08.2019 року.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Фоя Л.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяв та клопотань до суду від неї не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та іі представника, третю особу, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 з 07.08.1992 року по 20.06.2006 року перебували в шлюбі, що підтверджується копією свідоцтв про укладення шлюбу, актовий запис № 1363 від 07.06.1992 року (а.с. 9) та розірвання шлюбу , актовий запис № 3543 від 20.06.2006 року (а.с. 11).

За час шлюбу відповідачем ОСОБА_2 приватизовано земельну ділянку площею 0,2057 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 090079 від 04 лютого 2004 року (а.с. 10).

07 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_2 відчужила третій особі по справі ОСОБА_4 оспорювану земельну ділянку, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Фоєю Л.А., зареєстровано в реєстрі за № 1748 (а.с. 58-60).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Враховуючи загальне положення ст. 5 ЦК України, щодо дії актів цивільного законодавства у часі, при вирішенні питання щодо правового режиму майна, набутого у період шлюбу, застосуванню підлягає акт цивільного законодавства, в редакції, яка діяла на момент набуття такого майна.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 зазначено, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Проте Законом від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації змінено.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 57 СК України, житло та земельна ділянка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно частину 5 ст.61СК України виключено. Таким чином, норма закону, яка відносила майно, набуте в процесі приватизації до об`єктів права спільної сумісної власності, діяла лише з 08 лютого 2011 року по 16 травня 2012 року.

Отже, земельна ділянка площею 0,2057 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки не набута як майно, нажите подружжям за час шлюбу, а одержана громадянином як частка у земельному фонді держави на підставі рішення виконкому Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області від 30 вересня 2003 року № 83.

Враховуючи викладене, під час укладання відповідачем ОСОБА_2 07 грудня 2017 року договору купівлі-продажу земельної ділянки було дотримано норми цивільного законодавства щодо правочинів та у відповідності до ст. 317 ЦК України мала право розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд.

Твердження позивача, що вказана земельна ділянка, яка набута в процесі приватизації належить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя суперечить нормам цивільного законодавства та спростовується матеріалами справи.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням положення ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 7, 8, 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 5, 317 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна (07301, Київська область, м. Вишгород, пр-т Мазепи, 12 оф. 4).

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Дата складення повного судового рішення 04 березня 2020 року.

Суддя О.Д. Рудюк