РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/9422/19

Провадження № 22-ц/4815/1335/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 ,

третя особа Відділ опіки та піклування Рівненської міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року ухвалене в складі судді Гордійчук І.О., у справі № 569/9422/19,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , третя особа Відділ опіки та піклування Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . З 30.09.2015 року у квартирі була зареєстрована та проживала разом зі своїми батьками малолітня ОСОБА_4 . 11.02.2018 року ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_4 , залишила зазначену квартиру та вибула в інше місце проживання в м.Рівне. Більше року в квартирі позивача не проживають, особисті речі в квартирі відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на їх ім`я не надходить.

Позивач зазначає, що, що реєстрація дитини у квартирі позивача перешкоджає йому вільному користуванню та розпорядженню належному йому квартирі, зокрема оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Прохання добровільно виписати дитину з помешкання, матірю дитини залишилися без задоволення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , третя особа Відділ опіки та піклування Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з мамою ОСОБА_2 поза межами квартири позивача, в якій дитина зареєстрована, не свідчить про залишення житла, в якому вона зареєстрована, та не призводить до втрати нею права користування таким. Окрім того, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_4 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано і судом також не здобуто. Такі обставини унеможливлюють визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що відповідачі не перебували і не перебувають з позивачем у родинних стосунках, а також не були і не є членами його сім`ї.

Покликається на те, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області від 19.11.2019 року. Рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на доньку, яка проживає разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_2 .

Вказує, що суд неправильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а відтак дійшов помилкових висновків про відмову в задоволені позовних вимог.

Окрім того, зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України власник вправі вимагати припинення сервітуту користування його квартирою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого згідно наказу від 12.12.2007 року №610 виконавчим комітетом Рівненської міської ради.

Реєстрація ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_3 , підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання особи та повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 28.05.2019 року.

Із акту № 63 від 22 березня 2019 року складеного комісією ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 , громадянка ОСОБА_4 не проживає з січня місяця 2018 року.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Визначено місце проживання дитини з матір'.ю ОСОБА_2 .

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселилась у спірну квартиру в якості наймачів і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідач у справі не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язана, то її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині третій статті 29 ЦК України зазначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована 26 вересня 2012 року за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України.

Крім того, у справі № 569/1035/20 про стягнення аліментів зазначила адресу свого проживання АДРЕСА_2 .

За наведеного, апеляційний суд враховує, що квартира АДРЕСА_1 не є єдиним постійним місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , а тому не вбачається порушення її права на житло.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Подана ОСОБА_1 позовна заява містила вимоги немайнового характеру, тому при пред`явленні позову він сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн. (1921 грн х 0,4).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн (768,40 грн х 150%).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на законних представників ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі по 960,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, ст.ст.391, 406 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , третя особа Відділ опіки та піклування Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 960,50 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.