Ухвала

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 199/596/18

провадження № 61-12011св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний технічний університет «Дніпровська політехніка»,

третя особа - Первинна профспілкова організація Національного технічного університету «Дніпровська політехніка»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 рокув складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», в якому просила визнати незаконним і скасувати наказ від 21 грудня 2017 року № 2110-л про звільнення її з посади лаборанта кафедри систем електропостачання та поновити її на роботі на посаді лаборанта кафедри електропостачання Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», правонаступником якого є Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» (далі - НТУ «Дніпровська політехніка»); стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного вимушеного прогулу у розмірі 28 458,55 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 1981 року вона працювала на посаді лаборанта кафедри СЕП Національного гірничого університету міста Дніпропетровська. Наказом ректора від 21 грудня 2017 року № 2110-л її звільнено з цієї посади за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. З наказом про звільнення вона не була ознайомлена, трудова книжка знаходиться у відповідача.

Вважала своє звільнення незаконним, здійсненим з порушенням вимог трудового законодавства, будь-яких винних дій, які б свідчили про порушення нею трудової дисципліни, вона не допускала, сумлінно ставилася до виконання завдання, нарікань з боку завідувача кафедри щодо невиконання обов`язків, зазначених у посадовій інструкції, не надходило.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 21 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лаборанта кафедри систем електропостачання з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лаборанта кафедри систем електропостачання в НТУ «Дніпровська політехніка».

Стягнуто з НТУ «Дніпровська політехніка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 32 364, 45 грн без урахування утримання податку та обов`язкових платежів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, якиму задоволенні позовних вимог відмовлено.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою цього ж суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно частини шостої зазначеної статті для цілей цього Кодексу малозначними є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

За змістом наведених норм процесуального права спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Справа, яка переглядається, не відноситься до таких, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2018 року відкрито провадження у цій справі. При цьому судом встановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, оскільки відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України даний спір є малозначним (а.с. 15 т. 1). Отже, судом першої інстанції зазначену справу визнано малозначною.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів про те, що її скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Таких обставин не встановлено і в ухвалі Верховного Суду від 05 липня 2019 року про відкриття касаційного провадження не встановлено випадків

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , яка подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков