КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/66617/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5098/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Волкової С.Я., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач звернувся із позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ», отримав грошову позику на поворотній основі у юридичної особи - первісного директора ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ» на загальну суму 2 670 000,00 грн. В подальшому між позивачем та первісним кредитором 02 грудня 2013 року було укладено договір про відступлення права вимоги №1 за зобов`язанням відповідача - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач набув право вимоги до відповідача.

Вказував на те, що відповідно до п.1.2 договору про відступлення права вимоги №1 від 02 грудня 2013 року первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за правочинами, вчиненими між первісним кредитором та боржником на загальну суму 2 670 000,00 грн.

Зазначав, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором про відступлення права вимоги №1 від 02 грудня 2013 року перед ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ», а тому набув право вимоги до відповідача, тоді як відповідач в свою чергу суму заборгованості не повернув, окрім того, останній ігнорує вимоги позивача щодо сплати заборгованості. Також зазначив, що відповідач 04 січня 2017 року частково погасив суму позики, перерахувавши позивачу 1000,00 грн., решту суми а саме 2 669 000,00 грн. заборгованості відповідач на дату подання цього позову не сплатив.

За такихобставин, позивач просивстягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 6 405 687,75 грн. та судовий збір в розмірі 9 605,00 грн. (а.с. 4-8).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року, просив її скасувати та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до Варвинського районного суду Чернігівської області.

На обґрунтування скарги зазначив, що з позовної заяви вбачається, що позивачем вказано адресу місця проживання відповідача - АДРЕСА_1 . Враховуючи вказане, провадження у справі було відкрито з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки вказана справа не підсудна Печерському районному суду міста Києва, а підсудна Варвинському районному суду Чернігівської області. Також вказував, що позивач посилається в позові на те, що предметом позову у даному спорі є вимога про стягнення грошових коштів нібито у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору №1 від 02 грудня 2013 року, однак договір №1 від 02 грудня 2013 року є договором про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ» та ОСОБА_2 , в якому ОСОБА_1 не є стороною договору та позбавлений можливості будь-яким чином виконувати його умови. Крім того, зі змісту договору про надання позички на поворотній основі від 15 квітня 2011 року вбачається, що у ньому не зазначено місце його виконання, а сам договір про надання позички не відноситься і не належить до категорії особливих договорів, виконання яких можливе лише у певному місці; очевидно і те, що договори позики, кредиту, позички або поворотної фінансової допомоги не мають специфіки щодо особливого місця їх виконання (а.с. 54-57).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Старіков Є.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат Лещенко Ю.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх представники - адвокат Старіков Є.О., адвокат Лещенко Ю.В. в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 70-71, 78-79).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо прийнятності апеляційної скарги.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, виключено пункт 8 частини 1 ст. 353, ст. 380 ЦПК України, у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, цифри "3, 6 - 8" замінити цифрами "3, 6, 7", які визначали можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

За положеннями пункту 11 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 30 січня 2020 року про що свідчить штемпель із відміткою відповідального працівника Печерського районного суду міста Києва про її прийняття та реєстрацію (а.с. 54-57).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі подана до набрання чинності вищевказаним Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, подана скарга підлягає розгляду по суті апеляційним судом за правилами ЦПК України.

Щодо висновків районного суду.

При відкритті провадження у справі суд виходив з того, що справа підсудна Печерському районному суду міста Києва та підстав для залишення без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі не встановлено.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком районного суду виходячи з наступного.

За загальним правилом позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, за загальним правилом позови пред`являються за місцезнаходженням чи місцем реєстрації відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України, проте, у випадках, визначених ст. 28 ЦПК України, позивач може сам обрати суд, до якого звертатися з позовом.

Так, згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості до Печерського районного суду міста Києва із обґрунтуванням визначення підсудності відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, зазначивши, що позовні вимоги позивача обумовлені договором про відступлення права вимоги №1 від 02 грудня 2013 року, договором про надання позички на поворотній основі від 15 квітня 2011 року тощо.

Також позивач зазначив, що предметом позову у даній справі є вимога про стягнення грошових коштів у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору про відступлення права вимоги №1 від 02 грудня 2013 року, проте ОСОБА_1 не є стороною цього договору.

Так, предметом договору про відступлення права вимоги №1 від 02 грудня 2013 року є передача первісним кредитором - ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ» права вимоги ОСОБА_2 , вчиненими між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 на загальну суму 2 670 000,00 грн. (а.с. 10).

Предметом договору про надання позички на поворотній основі від 15 квітня 2011 року є грошові кошти, які кредитор ТОВ «РОСТОК-ХОЛДИНГ» надав ОСОБА_1 в національній валюті на безвідсотковій основі (а.с. 11).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір з тих підстав, що відповідач не повернув позивачу суму заборгованості.

Таким чином, позов виник із договору про надання позички на поворотній основі від 15 квітня 2011 року, оскільки саме з цього договору виникло грошове зобов`язання у відповідача.

Колегія суддів погодилася з доводами апеляційної скарги, що договір про надання позички не належить до договорів, виконання яких можливе лише у певному місці. Крім того, у договорі про надання позички на поворотній основі від 15 квітня 2011 року не зазначено місце його виконання.

Посилання представника позивача - адвоката Лещенко Ю.В. на пункт 4.1 цього Договору та зазначення, що боржник фактично здійснював платежі щодо повернення грошей сплатою в касу банку в Печерському районі міста Києва, колегія суддів визнала неспроможними, оскільки вказаний пункт передбачає повернення коштів через касу банку без зазначення найменування та місця знаходження останнього (а.с. 11).

Враховуючи вказане, даний позов, пред`явлений до ОСОБА_1 , має розглядатися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції перед відкриттям провадження у справі не звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка визначена в позовній заяві як відповідач і відповідних даних про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 не перевіряв і не отримав.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. 187 ЦПК України, а саме, суд відкрив провадження у справі без отримання у порядку, передбаченому ч. 8 цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Такий недолік був усунутий судом апеляційної інстанції та за повідомленням завідувача Варвинського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 26 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 17 серпня 2018 року (а.с. 76-77).

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив копію свого паспорта, з якого вбачається, що місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 17 серпня 2018 року. Відмітки про зняття з місця реєстрації у паспорті не міститься (а.с. 60-62).

До того ж сам позивач ОСОБА_2 у позовній заяві зазначив вказану вище адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с.4).

Таким чином місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою, яка знаходиться в межах територіальної підсудності Варвинського районного суду Чернігівської області.

Суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

З урахуванням викладеного, оскаржувану ухвалу необхідно скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю - до Варвинського районного суду Чернігівської області.

З огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі після перегляду в апеляційному порядку касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 7 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року скасувати, справу направити для розгляду до Варвинського районного суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 27 лютого 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова