Номер провадження: 22-ц/813/569/20
Номер справи місцевого суду: 523/3905/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

з участю: представника акціонерного товариства «УкрСиббанк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» про припинення зобов`язань за кредитним ті іпотечними договорами,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

21.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі-Банк 1), третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (далі-Банк 2) про припинення зобов`язань за кредитним та іпотечними договорами.

14.05.2019 року представник Банка 1 звернувся із клопотанням про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

Клопотання обґрунтовано наступним.

Предметом позову є визнання зобов`язання за кредитним договором №0 від 18.04.2008 року, який укладений між Банком 1 та ОСОБА_1 , припиненими з 12.10.2011 року, а також припинення іпотеки за договором іпотеки від 18.04.2008 року, який укладений між Банком 1 та ОСОБА_1 і посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М.

У зв`язку із продажем Банком 1 прав вимоги, а саме, права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та усіма договорами забезпечення за ним, новим кредитором у зобов`язанні є Банк 2, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. Крім того, списання безнадійної заборгованості жодного відношення до прощення боргу, як про це зазначено у позові ОСОБА_1 , не має, оскільки списання фактично відображає переміщення заборгованості на внутрішніх рахунках банку. Враховуючи, що у подальшому право вимоги набуто новим кредитором, наразі заборгованість за вказаним кредитним договором обліковується на балансі у нового кредитора Банка 2. Позивачем не зазначено жодного аргументу щодо порушення Банком 1 прав чи інтересів позивача або їх невизнання чи оспорювання з боку Банком 1, не визначено матеріально-правових підстав, що породили спір між позивачем та Банком 1, тобто, між зазначеними особами відсутній предмет спору. Позивачем не доведено свого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено позовну вимогу стосовно Банка 1, як відповідача у справі, а тому провадження підлягає закриттю.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2019 року клопотання представника Банка 1 задоволено, провадження у справі закрито.

Позивачка ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 27.06.2019 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Суд в ухвалі зазначив, що Банк 1 не є стороною кредитних правовідносин за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та Банком 1 з моменту продажу права вимоги за кредитними зобов`язаннями Банку 2, тому предмет спору відсутній.

Судом порушені норми процесуального права, ст. 4 ЦПК України, право на звернення до суду, суд позбавив її доступу до суду.

Європейський Суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить ст. 6 Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватись такими гарантіями доступ до суду.

Суд своєю ухвалою позбавив її доступу до суду і права на звернення до суду за захистом.

Представник Банка 1 у відзиві на скаргу зазначив:

Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що суд нібито позбавив її права на доступ до правосуддя. Звертаючись із позовною заявою, позивач має визначитись із належним відповідачем, тобто, особою, яка ймовірно порушила його права, а також із належним способом захисту порушеного права. До участі у справі позивач залучив Банк 1 в якості відповідача, проте, у зв`язку з продажем Банком 1права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та усіма договорами забезпечення за ним, новим кредитором у зобов`язанні є Банк 2, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 p.

Крім того, списання безнадійної заборгованості жодного відношення до прощення боргу, як про це зазначено у позові, не має, оскільки відображає фактично переміщення заборгованості на внутрішніх рахунках банку, що детальніше було викладено у відзиві на позов.

Враховуючи, що в подальшому право вимоги було набуто новим кредитором, наразі заборгованість за вказаним кредитним договором обліковується на балансі у нового кредитора Банка 2. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідачем у справі (reus особа, яка обороняється) є особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві.

Позивачем не зазначено жодного аргументу щодо порушення Банком 1 прав чи інтересів позивача або їх невизнання чи оспорювання з боку Банка 1, не визначено матеріально-правових підстав, що породили спір у даному провадженні саме між позивачем та Банком 1, тобто, між вказаними особами відсутній предмет спору.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника відповідача Банка 1 про закриття провадження у справі, виходив з того, що відповідно до договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, акту приймання передачі, витягу з електронної форми Додатку-1, з часу нотаріального посвідчення договору купівлі продажу Банк 1 втратив право вимоги за кредитними зобов`язаннями, тобто стягувачем за кредитним договором № 0 став Банк 2, а тому предмет спору відсутній (а.с. 177,178).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ст. 255 ч.1 п.2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

21.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Банка 1, третя особа: Банк 2 про припинення зобов`язань за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 року, укладеним між нею та Банком 1 та договором іпотеки від 18.04.2008 року, укладеним між нею та Банком 1, з підстав того, що 12.10.2011 року Банк 1 списав безнадійну заборгованість та нараховані відсотки ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 року, тобто відбулось прощення боргу (а.с. 1-8,11-18).

08.12.2011 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та іпотечним договором від 18.04.2008 року між ОСОБА_1 і Банком 1 (а.с. 115,115,140-143).

Зважаючи на підстави позову ОСОБА_1 , яка просить визнати правочини, укладені між нею та Банком 1 такими, що припинились з підстав того, що первісний кредитор Банк 1 - 12.10.2011 року списав безнадійну заборгованість та нараховані відсотки за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 року, Банк 1 є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 і відсутні підстави для ствердження про відсутність предмету спору.

Позивачка стверджує, що саме Банк 1 у жовтні 2011 року повідомив її про списання безнадійності заборгованості, що на думку позивачки і є прощенням боргу.

Та обставина, що у грудні 2011 року Банк 1 за договором купівлі-продажу права вимоги, передав право вимоги іншій особі, Банку 2, не є підставою для ствердження про відсутність предмету спору.

За таких обставин, Банк 2, як новий кредитор, відповідно до вимог ст. ст. 51, 55 ЦПК України, має бути залучений до участі у справі в якості співвідповідача.

Оскільки суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, ухвала суду підлягає скасуванню.

Доводи позивачки про те, що суд дійшов неправильного висновку про закриття провадження у справі прийняті до уваги і є підставою для скасуванні ухвали суду.

Твердження представника Банка 1 у відзиві на скаргу, що право вимоги набуто новим кредитором, заборгованість за вказаним кредитним договором обліковується на балансі у нового кредитора Банка 2, а тому відсутні предмет спору, - не заслуговують на увагу.

Предметом спору у справі є вимоги ОСОБА_1 про припинення зобов`язань за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 року, укладеним між нею та Банком 1, а також за договором іпотеки від 18.04.2008 року, укладеним між нею та Банком 1, з підстав того, що 12.10.2011 року Банк 1 списав безнадійну заборгованість та нараховані відсотки за кредитним договором № 0 від 18.04.2008 року, тобто відбулось прощення боргу.

Передача права вимоги іншому кредиту, не є підставою для ствердження про відсутність предмету спору.

Сторона правочинів, позичальник ОСОБА_1 стверджує про наявність підстав їх припинення, однак станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції оспорювані правочині, у встановленому законом порядку, не визнані такими, що є припиненими.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Оскільки предметом розгляду є ухвала суду про закриття провадження у справі, яка підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року про закриття провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 04.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова