РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/2609/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/1167/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Акціонерне товариство "Альфа Банк", Рівненський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ошурка Й.М., на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області 10 вересня 2020 року, ухваленого в складі судді Остапчук Л.В., повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2020 року, у справі №569/2609/15-ц

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року представник боржника ОСОБА_2 , адвокат Ошурко Йосип Миколайович звернувся до суду із заявою, про визнання виконавчого листа, виданого 14 січня 2020 року у цивільній справі № 569/2609/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що виконавчий лист від 14 січня 2020 року у цивільній справі № 569/2609/15-ц не підлягає виконанню, оскільки з одного і того ж питання було двічі видано виконавчі листи, просив про задоволення заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області 10 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_3 - адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича, про визнання виконавчого листа, виданого 14 січня 2020 року у цивільній справі № 569/2609/15-ц таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст.432 ЦПК України правових підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та про необхідність відмови в задоволенні заяви.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник заявника, покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 20 лютоого 2019 року у справі №2-4671/11., а отже станом на 14 лютого 2020 року існує два виконавчих листа про стягнення заборгованості за одним і тиим самим кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач вказує, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права, її доводи правильності висновків суду не спростовують. Просить її залишити без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором № 113Д від 18 березня 2008 року, станом на 30 січня 2015 року, в сумі 4 382 706,99 грн. та 3 654 грн. судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

На виконання цього рішення Рівненським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист від 31 травня 2017 року, на підставі якого, 03 січня 2018 року старшим державним виконавцем Рівненського РВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55459040, щодо примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01 серпня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею за несвоєчасне погашення кредиту та пенею за несвоєчасне погашення відсотків скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення Рівненського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області залишено без змін.

14 січня 2020 року Рівненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" (правонаступником якого, згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2019 року є АТ "Альфа-Банк") заборгованість за кредитним договором у сумі 131958,59 доларів США, що по курсу НБУ становить 2131162,75 грн.

Цивільна справа, на час розгляду заяви, в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею за несвоєчасне погашення кредиту та пенею за несвоєчасне погашення відсотків не вирішена.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно зі ст. 431 цього Кодексу виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України , суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного Цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Убачається, що на виконання судового рішення від 31 травня 2017 року у справі у №569/2609/15-ц щодо стягнення кредитної заборгованості (тіло кредита) в сумі 131 958,59 доларів США, що по курсу НБУ станом на 30.01.2015 року становило 2 131 162,75 гривень Рівненським районним судом видано два виконавчих листа 09 серпня 2017 року та 14 січня 2020 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2017 року набрало законної сили 01 серпня 2017 року, у зв`язку з чим місцевим судом правомірно було видано 09 серпня 2017 року виконавчий лист на стягнення всієї суми заборгованості за кредитом у розмірі 4 386 360,99 гривень, в тому числі і стягненя тіла кредита у розмірі 2 131 162,75 гривень по курсу НБУ станом на 30.01.2015 року.

Рішення суду в цій частині постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року залишено без зміни, а відтак у суду не було підстав для видачі повторно 14 січня 2020 року виконавчого листа щодо стягнення заборгованості за кредитом (тіло).

Враховуючи, що видача виконавчого листа двічі, з одного і того ж питання та перебування на виконанні виконавчого листа виданого судом 14 січня 2020 у приватного виконавця Ярмошевич Н.О., щодо стягнення 2131162,75 гривень призведе до подвійного стягнення заборгованості, колегія судді дійшла висновку про задоволення заяви боржника.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ошурка Й.М. задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого 14 січня 2020 року у цивільній справі № 569/2609/15-ц таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконаню виконавчий лист виданий Рівненським районним судом 14 січня 2020 року у справі № 569/2609/15-ц від 31 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 нга користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 131 958,59 доларів США, що по курсу НБУ станом на 30.01.2015 року становило 2 131 162,75 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року.

Головуючий :

Судді :