Справа №: 164/1332/20
Категорія: 310010000
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Шлеян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 6 серпня 2011 року відділом ДРАЦСу Маневицького районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 54. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими. Фактично їх сім`я розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сім`я розпалась з вини відповідача, ОСОБА_1 просила шлюб між ними розірвати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але подав до суду відзив на позовну заявуОСОБА_1 , в якому вказав, що він намагався зберегти шлюб, однак вжиті ним заходи були марними. Вважає, що саме з вини позивача їх сім?я розпалася. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не заперечує.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві не заперечує щодо розгляду справи у її відсутності та відсутності відповідача, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 6 серпня 2011 року відділом ДРАЦСу Маневицького районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис № 54. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, будучи впевненою, що їх сім`я розпалась, відповідач в судове засідання не з`явився, будучи завчасно повідомленим про місце та час розгляду справи, та не повідомив про причини неявки, подав до суду відзив на позовну заявуОСОБА_1 , в якому вказав, що проти розірвання шлюбу він не заперечує.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім`я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей.

За змістом положень ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантуються кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 1-3 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи із інтересів малолітніх дітей, беручи до уваги їх вік, а також враховуючи бажання батьків, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір?ю ОСОБА_1 . При вирішенні заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд також бере до уваги, що батьки зобов?язані поважати дітей та їх вибір, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей, що позивач, відповідач та їх діти не позбавляються права на безперешкодне спілкування між собою.

За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 840 гривень 80 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Шлюб, зареєстрований 6 серпня 2011 року відділом ДРАЦСу Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 54, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від якого є двоє малолітніх дітей, розірвати.

Після розірвання шлюбуОСОБА_1 залишити прізвище - ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір?ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя районного суду О.В. Невар