№ 336/6979/19
провадження № 2/336/724/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Олексієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Бест Альтернатива» про зміну дати, причини звільнення у трудовій книжці, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 29.10.2019 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який був залишений без руху ухвалою суду від 04.11.2019 р.

На виконання ухвали суду позивач уточнив позов, в позовній заяві зазначив, що він працював технічним директором в ДП «Бест Альтернатива» з 10.01.2018 р. 26.02.2018 р. ним була подана заява про звільнення за власним бажанням з 26.02.2018 р. у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до 14 років, що є поважною причиною, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України.

Відповідач в останній робочий день не видав йому трудову книжку, чим порушив ст.47 КЗпП України, не виплатив йому в день звільнення заробітну плату, компенсацію за відпустку, в письмовому вигляді не повідомив про нараховані суми, що є порушенням ст.116 КЗпП України.

З отриманої копії наказу ДП «Бест Альтернатива» позивачу стало відомо, що його незаконного звільнили 12.03.2018 р. з формулюванням відсутність на робочому місці без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). В період з 01.03.2018 р. по 13.03.2018 р., в той час коли вже не працював в ДП «Бест Альтернатива», він проходив лікування.

02 березня та 04 квітня 2018 р. він надсилав поштою рекомендованим листом з описом вкладення та повідомлення про вручення заяви на ім`я генерального директора ДП «Бест Альтенатива» з вимогою надіслати на вказану ним адресу трудову книжку, довідку про нараховану заробітну плату за січень-лютий поточного року та копію наказу про звільнення. Згідно з відміткою листи отримано підприємством 14.03. та 18.04.2018 р. відповідно.

До цього часу трудову книжку позивачу не направлено, що суттєво перешкоджало його працевлаштуванню.

Вважає, що відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 15.03.2018 р. по 18.05.2018 р. в розмірі 13215,94 грн.

За позовом ОСОБА_1 , посилаючись на ст.ст.47, 221, 232, 235 КЗпП України, просить змінити в трудовій книжці дату та причину звільнення, стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15.03.2018 р. по 18.05.2018 р. в сумі 13215,94 грн.

Ухвалою від 19.11.2019 р. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 18.12.2019 р.

18.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 26.02.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.42-44).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з наданих сторонами письмових доказів, з 10.01.2018 р. ОСОБА_1 працював на посаді технічного директора в дочірньому підприємстві «Бест Альтернатива» (а.с.21).

26.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку із необхідністю догляду за дитиною, яка не досягла 14 років з 26.02.2018 р. (а.с.46).

12.03.2018 р. ДП «Бест Альтернатива» був винесений наказ № 18/к, відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади через відсутність на робочому місці без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП) (а.с.45).

12.03.2018 р. на картковий рахунок позивача було направлено остаточний розрахунок при звільненні (а.с.54) та повідомлено про звільнення і необхідність отримати трудову книжку (а.с.48, 49,52, 53).

Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі ч. 1 ст. 233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідач ДП «Бест Альтернатива» 14.03.2018 року та повторно 26.04.2018 р. направив позивачу наказ про звільнення поштою з цінним листом з описом та запропонував отримати трудову книжку, а у разі неможливості її отримання, повідомити адресу за якою необхідно направити трудову книжку (а.с.48-53).

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки, що виходить зі змісту ст. 234 КЗпП України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року зазначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки з аналогічними вимогами він звертався до директора дочірнього підприємства, але рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2019 р. в задоволенні позову було відмовлено з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2019 р. було залишено буз змін постановою Запорізького апеляційного суду від 14.05.2019 р. (а.с.11-16).

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 29.10.2019 р. (а.с.25), тобто майже через півроку після постановлення рішення апеляційною інстанцією.

Враховуючи вище викладене, відсутність об`єктивних поважних причин для пропуску строку для звернення за захистом порушених прав, судом не встановлено підстав для поновлення пропущеного строку, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача, суд не стягує судовий збір з ДП «Бест Альтернатива» на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дочірнього підприємства «Бест Альтернатива» (м.Київ, вул.Дорогожицька, 13) про зміну дати, причини звільнення у трудовій книжці, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02 березня 2020 року.

Суддя О.В. Дмитрюк