ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/779/20 Справа № 210/261/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство»

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в період часу з 03.09.2015 року по 31.10.2018 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Криворізький лісгосп», відповідно до наказу № 51 К від 02.09.2015 року була прийнята на посаду юрисконсульта.

31 жовтня 2018 року наказом № 38К вона була звільнена за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України (по догляду за дитиною інвалідом). У наказі було визначено дні невикористаної щорічної відпустки - 30 календарних днів. У день звільнення їй була видана трудова книжка, а також заробітна плата та розрахункові за жовтень місяць 2018 року в розмірі 9 048,24 грн.

Проте, ознайомившись з наказом, інспектору з кадрів висловила незгоду з кількістю днів невикористаної відпустки, зауваживши на той факт, що крім основної відпустки вона, як жінка, яка має дитину-інваліда має право на додаткову відпустку на дітей до досягнення дитиною 18 років і при розрахунку нею не враховано 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, а отже розрахунок при звільненні проведено не в повному обсязі.

Для врегулюванні цього питання вона неодноразово зверталася з заявами до відповідача, проте конфлікт в досудовому порядку вирішити не вдалося.

На підставі викладеного, просить стягнути з ДП «Криворізький лісгосп» на її користь компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці яка працює та має дитину - інваліда в розмірі 2 476,90 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 17.01.2019 року в розмірі 19 319,82 грн та судові витрати в розмірі 834,82 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 рокупозовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працює та має дитину-інваліда в розмірі 2 476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн 90 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по 17.01.2019 року в розмірі 19 319 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн 82 коп.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, відповідач просив скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при звільненні позивача Державне підприємство «Криворізьке лісове господарство» здійснило всі виплати, які мають бути нараховані при звільненні, виплачена компенсація за невикористану основну та додаткову відпустку.

Позивач, в порядку ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача ДП «Криворізьке лісове господарство» у період з 03.09.2015 року по 31.10.2018 року.

Згідно з наказом № 38 К від 31.10.2018 року ОСОБА_1 звільнена з посади юрисконсульта 31.10.2018 року за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що відповідає запису в трудовій книжці, серії НОМЕР_1 , запис № 26 від 31.10.2018 року.

Як вбачається з наказу про звільнення, бухгалтерія підприємства повинна виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 03.09.2017 по 02.09.2018 - 25 календарних днів, та за період роботи з 03.09.2018 по 31.10.2018 - 5 календарних днів. Разом за 30 календарних днів. Жодних відомостей щодо компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працює та має дитину-інваліда в наказі не зазначено.

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_2 від 26.11.2014 року, ОСОБА_2 , 2002 року народження, є дитиною - інвалідом. Пенсійне посвідчення видане терміном до 26.11.2020 року, тобто на час звільнення позивача дитина не досягла повноліття.

Згідно з довідкою про доходи № 281 від 26.10.2018 року, складеної та виданої ДП «Криворізьке лісове господарство», дохід ОСОБА_1 у період роботи з квітень 2018 року по вересень 2018 року становить 41 445,79 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.27) та контрольно - розрахункових відомостей (а.с.18-25, 58-63), заробітна плата позивача за останні 12 календарних місяців складала 87 683,01 грн (з жовтня 2017 року по вересень 2018 року).

Згідно розрахунку позивача, середньоденна заробітна плата складає 247,69 грн з розрахунку 87 683,01 : 354 календарних дні. Таким чином, 247,69 грн ? 10 днів невикористаної додаткової відпустки, що становить 2 476,90 грн.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 року по день подання позовної заяви 17.01.2018 року, отже затримка розрахунку дорівнює 78 календарних днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає: 78?247,69 = 19 319,82 грн.

Відповідач у справі не надав до суду свого розрахунку компенсації за 10 днів невикористаної додаткової відпустки за 2018 рік, як жінці, яка працює та має дитину-інваліда та довідки, із зазначенням виплат, які були враховані та сплачені суми розрахункових при звільненні.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 38, 44, 116, 117 КЗпП України, ст.ст 19, 24 Закону України «Про відпустки», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача, її вимоги є безпідставними, оскільки за час роботи на підприємстві позивачу надавалися щорічні та всі додаткові відпустки, відповідно до вимог Закону; при звільненні останній була нарахована та виплачена компенсація за невикористану основну та додаткову відпустки, не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з положеннями ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки», жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 7 ст. 20 вказаного Закону, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Отже, зазначена відпустка є соціальною і надається в будь-який час календарного року, незалежно від відпрацьованого часу. Тому реалізувати своє право на використання цієї відпустки працівник може за умови, якщо на день початку відпустки має стаж роботи в рахунок року, за який просить надати йому відпустку, тривалістю хоча б один день.

Якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на таку відпустку за попередній рік чи за кілька попередніх років, він має право використати її, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачена компенсація за всі невикористані дні цієї відпустки, узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», відповідно до яких у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 51К від 02.09.2015 року ОСОБА_1 прийнята на посаду юрисконсульта Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство».

Копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 26.11.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , 2002 року народження, свідчить про те, що позивач має дитину - інваліда.

Отже, враховуючи положення вищевказаних норм, з 03.09.2015 року у позивача виникло право на отримання додаткової відпустки за 2015 рік тривалістю 10 днів, та в подальшому за 2016 рік тривалістю 10 днів, за 2017 рік - 10 днів, за 2018 рік - 10 днів, а в сукупності 40 днів.

Згідно матеріалів справи, відповідно до наказів № 12К від 03.04.2017 року (а.с.66), № 30К від 12.07.2018 року (а.с.68), № 17К від 25.04.2018 року (а.с.70) ОСОБА_1 використала своє право на додаткову відпустку у сукупності лише 30 днів.

Тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», їй при звільненні повинна бути виплачена грошова компенсація за всі не використані нею дні додаткової відпустки, що не було враховано та зазначено відповідачем в наказі № 38К від 31.10.2018 року про звільнення позивача і призвело до порушення права позивача на отримання компенсації за не використані нею дні додаткової відпустки.

Таким чином, посилання ДП «Криворізький лісгосп» на те, що при звільненні ОСОБА_1 підприємством були враховані всі дні невикористаних нею основних та додаткових відпусток є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова