КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 757/19294/13

Апеляційне провадження №22-ц/824/84/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Білич І.М.

при секретарі: Макарова К.В.

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк», правонаступником прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 30 липня 2014 року в приміщенні суду під головуванням судді Москаленко К.О., інформація про дату складання повного судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року у розмірі 318 298,72 доларів США.

Посилається на те, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 38.3/АА-008.07.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 33 548,00 доларів США терміном до 20 грудня 2014 року та з процентною ставкою 12,5 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 між позивачем та відповідачем укладено Договір застави транспортного засобу. Банк, посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів за Договором, просить стягнути заборгованість, розраховану станом на 7 серпня 2013 року у розмірі 318 298,72 доларів США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 34 166,57 доларів США; із суми пені у розмірі 282 681,13 доларів США та суми 3 % річних у розмірі 1 451,03 доларів США.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року у розмірі 318 298 дол. США 72 центи та судові витрати у розмірі 3 441 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Також із апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 -посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїх апеляційних скаргах позивач та її представник посилаються на те, що судом не застосовано ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» відносно несправедливості пункту 3.9 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1,6% за кожен день прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом, що становить 584% від суми неповерненого кредиту чи несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності.

Також зазначали, що позивачем пропущено строк позовної давності оскільки, відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором з 11 серпня 2010 року, тому позивач повинен був звернутися до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та 3% річних у межах трирічного строку, тобто до 11 серпня 2013 року, а позов подано банком 4 вересня 2013 року.

23 січня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду занесеною до протоколу судового засідання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», залучено як правонаступника позивача ПАТ «Родовід банк» у справі за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

7 лютого 2020 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у яких позивач просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційні скарги та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 38.3/АА-008.07.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 33 548,00 доларів США терміном до 20 грудня 2014 року та з процентною ставкою 12,5 % річних (а.с. 24-28, том 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, згідно умов якого, відповідач передала заставодержателю належне їй на праві власності майно: автомобіль марки MITSUBISHI модель GRANDIS 2.4 (а.с. 32 том 1).

ПАТ «Родовід Банк» вказує, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання проте відповідач належним чином їх не виконує у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 7 серпня 2013 року становить 318 298,72 доларів США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 34 166,57 доларів США; суми пені у розмірі 282 681,13 доларів США та суми 3 % річних у розмірі 1 451,03 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання з погашення кредитної заборгованості станом 7 серпня 2013 року не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 318 298,72 доларів США, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Також суд вважав безпідставними застосування до позовних вимог банку строку позовної давності оскільки вважав, що строк повернення грошових коштів за кредитним договором встановлено до 20 грудня 2014 року.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

18 грудня 2007 року між ТОВ «Автоград» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №1884, згідно умов якого відповідач придбала автомобіль марки MITSUBISHI модель GRANDIS 2.4, при цьому сторонами погоджено, що загальна вартість товару за договором складає 169082 грн 00 к. (а.с.80 -83, том 1).

Відповідно до п.1.3 кредитного договору №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2017 року для обліку виданих кредитів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно п. 1.4 кредитного договору №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2017 року кредити надаються позичальнику готівкою з подальшим їх обов`язковим продажем через касу банку для проведення подальших розрахунків за договорами, вказаними у п.1.2. договору, згідно з чинним законодавством України. Надання першого кредиту здійснюється після надання позичальником банку документів, що підтверджують страхування у страховій компанії, визначеній банком, заставленого майна на користь банку від ризиків втрати, ушкодження і викрадення.

У відповідності наявної в матеріалах справи заяви на видачу готівки №1347_1 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримала грошові кошти у сумі 33548 доларів США, що еквівалентно 169417 грн 40 к. зі вказівкою зміст операції кредит на купівлі автомобіля згідно кредитним договором№383/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року (а.с.33, 105 том 1).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії квитанції №557_40_20 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_2 здійснено валютно-обмінну операцію грошових коштів на суму 33548 доларів США та отримала до видачі 169081 грн 92 к. (а.с.106, том 1).

Та у відповідності до квитанції №557_23_20 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_2 , перераховано з рахунку № НОМЕР_2 у ВАТ «Родовід Банк» на рахунок № НОМЕР_3 ТОВ «Автоград» грошові кошти у безготівковій формі у сумі 169082 грн 00 к. з призначенням платежу: сплата за автомобіль згідно договору №1884 від 18 грудня 2007 року (а.с.167 том, 1).

На лист ОСОБА_2 ТОВ «Автоград» повідомило, що 21 грудня 2007 року перераховано грошові кошти у безготівковій формі у сумі 169082 грн 00 к. в т.ч. ПДВ за договором №1884 від 18 грудня 2007 року в національній грошовій одиниці України гривня. На підставі вказаного договору і рахунку №О-4723-12 від 18 грудня 2007 року кошти зараховані на рахунок ТОВ «Автоград» з рахунку № НОМЕР_4 ВАТ «Родовід Банк» на розрахунковий рахунок продавця № НОМЕР_3 в ТОВ «Фортуна-банк». Також зазначено, що згідно виписки ТОВ «Фортуна-банк» з особового рахунку ТОВ «Автоград» за 21 грудня 2007 року призначення платежу: від ОСОБА_2 за автомобіль згідно договору купівлі-продажу №1884 від 18 грудня 2007 року (а.с.84,85 том 1).

Ухвалою Київського апеляційного суду по справі 17 січня 2019 року призначалась по даній справі судова економічна експертиза.

У висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи від 16 липня 2019 року № 2649/19-72 експертом надано наступний висновок:

- видача готівкової іноземної валюти за наданим кредитом з операційної каси відділення банку (рахунок № НОМЕР_5 ) фізичній особі, яка є резидентом України, з відображенням відповідної заборгованості за цим кредитом на внутрішньобанківському аналітичному рахунку № НОМЕР_1 балансового рахунку № НОМЕР_6 «Довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам», не є порушенням бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та фінансової звітності в ПАТ «Родовід Банк».

- використання в ПАТ «Родовід Банк» внутрішньобанківського аналітичного рахунку № НОМЕР_7 балансового рахунку № НОМЕР_8 «Транзитний рахунок за іншими розрахунками» для прийняття готівкової іноземної валюти до операційної каси банку від фізичних осіб, які є резидентами України, не є порушенням бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та фінансової звітності;

- ПАТ «Родовід Банк» ймовірно 20 грудня 2017 року, або наступного дня, але в межах нормативного строку проведення платежів, здійснив, відповідно до встановленого порядку розрахунків, переказ з аналітичного рахунку № НОМЕР_4 балансового рахунку № НОМЕР_9 на поточний рахунок ТОВ «Автоград» № НОМЕР_3 , відкритий в ТОВ «ФОРТУНА-БАНК», суми в розмірі 169 082 грн з призначенням платежу «Сплата за автомобіль, згідно Договору купівлі-продажу №1884 від 18 грудня 2007 року, в т.ч. ПДВ 28 180,33», яка 20 грудня 2017 року була внесена Позичальником готівкою в касу ПАТ «Родовід Банк»;

- Без урахуванням сплаченої пені в розмірі 83,12 доларів США ОСОБА_2 отриману 20 грудня 2017 року в касі ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором №38.3/АА-008.07.02 від 20 грудня 2007 року готівку в розмірі 33548,00 доларів США в цей же день, 20 грудня 2007 року продала ПАТ «Родовід банк» за обмінною операцією за 169 081 грн 92 к. Додавши до цієї суми ще 8 копійок, ОСОБА_2 20 грудня 2007 року внесла в касу ПАТ «Родовід банк» готівкою 169082 грн, які, ймовірно, цього ж дня, або наступного, але в межах нормативного строку проведення платежів були, відповідно до діючих правил розрахунків, зараховані банком на транзитний рахунок № НОМЕР_4 балансового рахунку № НОМЕР_9 , а з нього перераховані на поточний рахунок ТОВ «Автоград» № НОМЕР_3 , відкритий в ТОВ «ФОРТУНА-БАНК» з призначенням платежу «Сплата за автомобіль, згідно Договору купівлі- продажу №1884 від 18 грудня 2007 року, в т.ч. ПДВ 28 180,33».

- Кредитний договір №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року набув чинності з 20 грудня 2007 року, відповідно до п.7.6 даного договору.

Отже, указане свідчить про те, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2017 року видав ОСОБА_2 через касу банку грошові коти у розмірі 33548 доларів США, які в подальшому відповідачем було переведено у національну валюту України - гривня для проведення подальших розрахунків з ТОВ «Автоград» за договором №1884 від 18 грудня 2007 року. При цьому необхідно зауважити, що відповідачем здійснювались платежі за кредитним договором №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2017 року, що дають підстави вважати, що відповідач не заперечувала факту отримання грошових коштів, а відтак апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання сторони відповідача про те, що ОСОБА_2 не отримувала грошових коштів від ВАТ «Родовід Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Родовід Банк».

Відповідно п. 5.2. Кредитного договору у разі недотримання позичальником умов договору, банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних коштів, сплати нарахованих процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або не належного виконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.549, ч.2 ст.551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити серед іншого три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.9 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 внесла останній платіж за кредитним договором 13 липня 2010 року та з того часу не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно даного позивачем розрахунку становить станом на 13 серпня 2013 року у розмірі 34 166,57 доларів США; із суми пені у розмірі 282 681,13 доларів США та суми 3 % річних у розмірі 1 451,03 доларів США.

Проте апеляційний суд у повній мірі не може погодитись з наданим позивачем розрахунком з огляду на таке.

У відповідності до п.3.1 кредитного договору № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року позичальник зобов`язується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 400 доларів США на рахунок , вказаний у п.1.3. договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Згідно п.3.8. кредитного договору № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року погашення заборгованості за цим договором у такій послідовності: 1) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами; 2) погашення простроченої заборгованості за кредитами; 3) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим договором; 4) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами; 5) погашення строкової заборгованості за кредитами.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст.47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Щодо доводів скаржника про застосування строку позовної давності необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Крім того, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

18 грудня 2013 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.76-79, том1).

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем, як на погашення заборгованості вчинено 13 липня 2010 року вказана обставина підтверджується матеріалами справи, а з позовом позивач звернувся 4 вересня 2013 року.

При цьому згідно графіка погашення заборгованості боржник мала внести наступний платіж у серпні 2010 року, а відтак відсутні підстави вважати що строк позовної давності по відсоткам та тілу кредиту має застосовуватись до всієї суми заборгованості.

Проте, апеляційний суд вважає, щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань то в даному випадку має бути застосовано спеціальна позовна давність.

Відповідно до висновку за результатами проведення економічної експертизи від 16 липня 2019 року № 2649/19-72 станом на 7 серпня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_10 , перед ПАТ «Родовід Банк» відповідно до умов кредитного договору №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року підтверджується в розмірі 34 166,57 дол. США, в тому числі 24 615,38 дол. США за основним боргом та 9551,17 дол. США за процентами, а також в розмірі 174 507 грн 97 к. у вигляді стягнень за несвоєчасне виконання фінансових зобов`язань, в тому числі 143 950 грн 73 к. пеня за прострочення основного боргу, 21 758 грн 92 к. пеня за прострочення процентів, 5 543 грн 34 к.. штраф 3% річних за прострочення основного боргу та 3 254 грн 98 к. штраф 3% річних за прострочення процентів.

Апеляційний суд приймає до уваги висновок експерта, зважаючи на те, що експертом при проведенні розрахунку прийнято до уваги вимоги Закону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Стороною відповідача не спростовано висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи від 16 липня 2019 року № 2649/19-72.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

З урахуванням викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

29 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк»та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір №16 про відступлення прав вимоги, згідно яким право вимоги за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 рокуперейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Отже зважаючи на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», до якого за договором №16 про відступлення прав вимоги від 29 травня 2019 року перейшло право вимоги за кредитним договором № 38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року в розмірі 34 166,57 дол. США, в тому числі 24 615,38 дол. США за основним боргом та 9 551,17 дол. США за процентами, а також в розмірі 174 507 грн 97 к. у вигляді стягнень за несвоєчасне виконання фінансових зобов`язань, в тому числі 143 950 грн 73 к. пеня за прострочення основного боргу, 21 758 грн 92 к. пеня за прострочення процентів, 5 543 грн 34 к. штраф 3% річних за прострочення основного боргу та 3 254 грн 98 к. штраф 3% річних за прострочення процентів.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 746 грн 70 к., проте зважаючи на те, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи то в силу положень норм Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від оплати судового збору тому дані витрати мають бути компенсовані позивачу за рахунок держави Державною судовою адміністрацією.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, судом,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов публічного акціонерного товариства «Родовід банк», правонаступником прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором №38.3/АА-008.07.2 від 20 грудня 2007 року у розмірі 34166, 57 доларів США, з яких: 24615,38 долари США - сума основного боргу; 9551, 17 долари США заборгованість по відсоткам, а також пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 174507 грн 97 к.

Компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» витрати на судового збору у розмірі 746 грн 70 к.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:

Судді: