Провадження № 2/201/822/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Мунтян А.В.

за участі :

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 жовтня 2019 року звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить збільшити розмір аліментів, які на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року підлягають стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня ухвалення даного рішення до повноліття дитини.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що матеріальне становище відповідача поліпшилось після 17 листопада 2019 року внаслідок припинення зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, у зв`язку із досягненням нею двадцяти трирічного віку. Крім того. Позивач зазначає про покращення матеріального стану ОСОБА_2 з березня 2015 року. Тому визначений вказаним рішенням розмір аліментів підлягає збільшенню.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 жовтня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.23)

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.25).

До суду 21 грудня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.31).

Ухвалою судді від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів (а.с.33-34).

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано: у Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (м. Київ, вул. Смілянська, 6) інформацію про отримані ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) доходи за період з 01 квітня 2015 року по теперішній час, в тому числі отримані ним і як фізичною особою-підприємцем: у Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України (м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетин державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за період з 05 березня 2015 року по теперішній час (а.с. 57-58).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до нього про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що на його утриманні знаходяться ще дві малолітні доньки, а посилання на покращення матеріального стану відповідача, про які зазначає позивач у позовній заяві, не відповідають дійсності і спростовані в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року у справі № 201/5938/18. Також вказує на наявність у нього боргових зобов`язань з виплати позики, отриманою ОСОБА_2 з метою погашення боргу за виконавчими провадженням № 55333583 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_1 (а.с. 63-66).

ОСОБА_1 у додаткових поясненнях зазначає, що факт наявності інших дітей у відповідача і його обов`язок їх забезпечувати не спростовує факту припинення зобов`язання зі сплати аліментів на старшу доньку. Також зазначає, що ОСОБА_2 звільнено від сплати заборгованості за аліментами після 04 червня 2018 року. Спосіб життя відповідача, його фактичні витрати, зокрема на відпочинок за кордоном і утримання та обслуговування дорогого автомобіля, свідчить, на думку позивача, про високій рівень доходів відповідача (а.с. 107-112).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, а також встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у справі №201/5938/18, а отже відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування в даному процесі, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1995 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2005 року був розірваний.

Сторони мають дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_5 і дочки ОСОБА_6 в розмірі по 5000,00 грн., на кожного, до досягнення ними повноліття.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2010 року у цивільній справі №2- 5134/2010 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено, вирішено змінити шляхом зменшення розміру, стягуваних з ОСОБА_2 , згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2008 року, аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно по 5000 гривень на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2008 року. Встановлено розмір стягування з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно по 500,00 гривень на кожну дитину до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка склалася за період з 01 січня 2009 року по 01 вересня 2009 року в сумі 67500,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2011 року (апеляційне провадження 22ц-3288/2011) зазначене вище рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2010 року №2- 5134/2010 в частині звільнення ОСОБА_8 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_1 в сумі 67500,00 грн., яка склалася за період з 01 січня по 10 вересня 2009 року, - скасовано; в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по аліментам відмовлено. В іншій частині рішення залишено без зміни. Судом оглянуто дану цивільну справу, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2011 року не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2012 року, позов ОСОБА_2 задоволено, звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 220387,10 грн., яка склалася за період з 01 серпня 2008 року по 01 серпня 2011 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 вересня 2012 року (справа №6-19517св12) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення платника аліментів від заборгованості у справі №2-8819/2011 залишено без розгляду; ухвала набрала законної сили 02 січня 2013 року.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2013 року у цивільній справі №2-410/5923/12 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення їх сплати задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 50000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 500,00 грн. судового збору у дохід держави. Рішення набрало законної сили 11 березня 2013 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року у цивільній справі №760/6680/14-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року (22-ц/796/3503/2015) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Також встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у цивільній справі №760/25148/14-ц позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про визначення суми заборгованості по аліментам задоволено, визначено заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 01 липня 2008 року по виконавчому листу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2-2301/2008 від 29 жовтня 2008 року, який знаходиться на виконанні у ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві в розмірі 236887,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114,70 грн. Рішення набрало законної сили 30 травня 2016 року.

Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 20 березня 2018 року №55334260/503, заборгованість у зведеному виконавчому провадженні №55334260, до якого входять виконавче провадження №55333583 та виконавче провадження №55332676), станом на 20 березня 2018 року складає 50000,00 грн. за виконавчим провадженням №55333583 та 233616,26 грн. за виконавчим провадженням №55332676.

19 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрований шлюб, від якого народилися донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_2 є адвокатом на підставі свідоцтва №1025, виданого 13 вересня 2001 року Дніпропетровською обласною КДКА та працює в адвокатському об`єднанні «Монітум», є його керівником, а також одним із двох засновників (учасників) юридичної особи.

Зазначене підтверджується копією судового рішення від 28 листопада 2019 року (а.с. 42-46).

З довідки адвокатського об`єднання «Монітум» вбачається, що сукупний дохід ОСОБА_2 за 2019 рік становить 53176,26 грн., з яких 10569,36 складають утримання (а.с. 75).

Також судом встановлено, що наказом ТОВ «Альзір» № 37/К/Ф від 12 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора цього товариства за власним бажанням (а.с. 76).

Наказом ТОВ «Арес-1» № 16/К від 16 травня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора цього товариства за власним бажанням (а.с. 77).

Згідно з довідкою ТОВ «Альтааріх» № 28/11 від 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 працює на посаді директора даного товариства за сумісництвом з 12 лютого 2015 року та його дохід після здійснення утримання становить: у 2015 році 724,50 грн., у 2016 року 4878,30 грн., у 2017 році 3216,78 грн., у 2018 році 3623,31, у 2019 році 3404,35 грн. (а.с. 78-78 зворот).

Судом також встановлено, що 01 лютого 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_12 укладений договір позики (безвідсотковий), за умовами якого останній надав відповідачу позику у розмірі 52000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на реквізити приватного виконавця Ляпіна Д.В. з призначенням платежу «погашення боргу за ВП № 55333583, боржник ОСОБА_2 » (а.с. 82-82 зворот).

ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_13 на підставі договору позики (безвідсоткової) від 20 січня 2020 року (а.с. 82-83 зворот).

На виконання ухвали суду про витребування доказів Головним центром обробки інформації Державної прикордонної служби суду були надані відомості про перетин кордону ОСОБА_2 за період з 13 вересня 2015 року по 15 вересня 219 року (а.с. 100). За цими даними в березня 2018 року ОСОБА_2 здійснив тижневу поїздку до ОСОБА_14 . Мету інших перетинів кордону з наданої інформації встановити не вбачається можливим.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що у відповідача з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів покращився майновий стан, однак такі твердження не знайшли підтвердження в ході розгляду даної справи.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України.

Матеріали справи не містять документів, які підтверджують факт зміни стану здоров`я будь-кого із сторін спору.

Так само судом не встановлений факт зміни майнового стану сторін. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно покращення майнового стану платника аліментів.

Належних та допустимих доказів про те, що відповідач приховує реальний рівень власних доходів, матеріали справи також не містять.

Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 за рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року. Проте матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що таке рішення існує, і навпаки, в матеріалах справи наявні копії судових рішень, з яких вбачається, що аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1000 грн. стягуються на підставі рішення апеляційного суду міста Києва від 05 березня 2015 року (а.с. 6-7 зворот).

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат. Беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 183, 184, 192, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова