Ухвала

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 161/9992/18

провадження № 61-3555ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 11 листопада 2019 року, постанову Волинського апеляційного суду

від 21 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири,

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами до

ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 20 квітня 2018 року в першій половині дня відбулося залиття водою квартири сусідами, що проживають поверхом вище в квартирі № 76 . 04 травня 2018 року комісією ОСББ «Карпенка-Карого, 11» було складено акт № 1 про залиття її квартири, під час якого було встановлено дефекти: постраждала побілка стін в житлових кімнатах, в одній із кімнат постраждали шпалери на одній із стін, відбулося незначне протікання на підлогове покриття (ламінат). При цьому, комісією встановлено, що причиною залиття квартири № 72 стало самостійне проведення ремонтних робіт у ванній кімнаті мешканцем квартири № 76 . Позивач зазначає, що письмово зверталась до відповідача щодо відшкодування збитків, спричинених затопленням квартири, однак остання на письмове звернення не відреагувала. У зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь 16 380,00 грн матеріальних збитків, 2 500,00 грн моральної шкоди та 1 500,00 грн за проведення експертизи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 16 380,00 грн, 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 1 500,00 грн за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 536,80 грн судового збору по задоволених вимогах майнового і немайнового характеру.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 11 листопада 2019 року заяву про стягнення судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 480,00 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, стягнення витрат за проведення експертизи, а також в частині стягнення судового збору залишено без змін.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 11 листопада 2019 року в даній справі залишено без змін.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 630,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 1 500,00 грн за проведення експертизи та в дохід держави 832,40 грн судового збору та скасувати повністю додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 січня

2020 року. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 630,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 1 500,00 грн за проведення експертизи та відмовити у задоволенні вимоги представника позивача ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

5 480,00 грн понесених витрат на професійну допомогу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.

Предметом позовних вимог у справі № 161/9992/18 є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16 380,00 грн та моральної шкоди у розмірі 2 500,00 грн, заподіяної затопленням квартири.

Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Справа № 161/9992/18 є малозначною в силу вимог закону.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню, посилаючись на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Оскільки правовідносин у категоріях справ по затопленню житла у випадках, як застосовувати норми права і, які докази необхідно використовувати у спірних правовідносинах сторін, коли проведено ремонт житла висновків Верховного Суду ще немає, тому дана справа розвине право та буде сприяти однаковому тлумаченню закону у категорії справ по затопленню житла.

Доводи ОСОБА_1 не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке для формування єдиної правозастосовчої практики має фундаментальне значення. Сама по собі незгода відповідача із оскарженими судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 161/9992/18.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2019 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2019 року, постанову Волинського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної затопленням квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко