КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2020 року місто Київ

Справа №757/37795/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Рязанцева Олександра Євгеновича на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Батрин О.В., від 20 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», Національного банку України про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з наведеним позовом. З урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір про передачу активів та кредитних зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі також ТОВ «Укрпромбанк» або Укрпромбанк) на користь публічного акціонерного товариства (далі також ПАТ) «Дельта Банк» (далі також Дельта банк) від 30 червня 2010 року укладений між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, в частині відступлення ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги, переданих ТОВ «Укрпромбанк» в заставу Національному банку України ( далі також НБУ), відповідно до кредитного договору 222/ФКВ-07 від 14 травня 2007 року та іпотечного договору № 222/Zфквіп-07 від 14 травня 2007 року, укладених ТОВ «Укрпромбанк» з ОСОБА_1 та покладення на відповідачів судових витрат.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного банку України і ТОВ «Укрпромбанк» про визнання договору недійсним. Просила визнати недійсним з моменту укладення договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-1, укладений 06 жовтня 2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України, в частині прав та обов`язків ОСОБА_1 , що регулюються кредитним договором 222/ФКВ-07 від 14 травня 2007 року та іпотечним договором № 222/Zфквіп-07 від 14 травня 2007 року та покладення на відповідачів судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2018 року вказані справи об`єднанні в одне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 травня 2007 року позивачем з ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 222/ФКВ-07, за яким отримано кредит на придбання нерухомості. В той же день ОСОБА_1 з ТОВ «Укрпромбанк» укладено іпотечний договір № 222/Zфквіп-07, відповідно до якого в якості забезпечення отриманого кредиту кредитору передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 74,5 м2. що знаходиться у АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», що за своїм характером є договором факторингу.

За змістом п. 4.5 договору ТОВ «Укрпромбанк» зобов`язаний передати ПАТ «Дельта Банк» оригінали всіх документів, які засвідчують права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. За п. 4.8.1 договору ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрпромбанк» зобов`язані письмово повідомити боржників про передачу ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» відповідних прав вимоги. Проте, про укладення цього договору позивач, всупереч вимогам ст. 1082 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку», не повідомлялась.

Крім того, вказує, що цей договір, в порушення вимог ст. 203 ЦК України, суперечить цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення, оскільки він суперечить ст. 7 Закону України Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 91 ЦК України та ст. 43 ГК України, так як на момент укладення нього договору банківська ліцензія ТОВ «Укрпромбанк» вже була відкликана. Про існування цього договору та порушення ним прав ОСОБА_1 останній стало відомо після ознайомлення її представника у жовтні 2016 року з матеріалами архівної справи Луцького міськрайонного суду № 6-134/11 за поданням ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Рязанцева О.Є., з судовим рішенням не погодилась та подала апеляційну скаргу. Просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Вказала, що при ухвалені судового рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права.

АТ «Дельта Банк» направило до суду свій відзив на апеляційну скаргу та просило рішення районного суду залишити без змін, однак при цьому, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до суду апеляційної інстанції на надало.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк Українипросив апеляційну скаргу, як необґрунтовану, залишити без задоволення рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується таке.

14 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 222/ФКВ-07.

Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит в іноземній валюті на суму 61 650 доларів США на строк до 13 травня 2027 року (т. 1 а.с. 8-11).

Того ж дня ОСОБА_1 з ТОВ «Укрпромбанк» укладено іпотечний договір № 222/Zфквіп-07, відповідно до якого в якості забезпечення отриманого кредиту кредитору передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 74,8 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12-14).

06 жовтня 2009 року між Національним банком України та ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-1 (т. 1 а.с. 93-95).

Відповідно до витягу з копії додатку № 3 до договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-1 від 06 жовтня 2009 року передано в заставу зобов`язання в частині прав та обов`язків ОСОБА_1 , що регулюється кредитним договором № 222/ФКВ-07 від 14 травня 2007 року (т. 1 а.с. 158).

Пунктом 1.1. вказаного договору застави майнових прав предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними та генеральними договорами, що укладені між заставадавцем та фізичними особами, перелік яких викладено у додатку 1, додатку 2, додатку 3 та додатку 4 до цього договору застави, що є його невід`ємною частинами (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні договори разом та/або окремо - Кредитний договір).

Відповідно до пунктів 1.2.-1.3. цього ж договору, майнові права сторони за домовленістю оцінюють в сумі , 97 грн. Боржниками щодо заставодавця є фізичні особи, перелік яких наведено у додатку 1, додатку 2, додатку 3 та додатку 4 до цього договору застави, що є невід`ємними частинами (надалі разом та/або окремо всі вищезазначені суб`єкти господарювання - боржник та/або боржники.

Згідно з пунктом 1.4. договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-1, надана застава забезпечує виконання заставодавцем вимог заставодержателя за кредитами рефінансування, наданими згідно з: кредитним договором від 22 жовтня 2008 року № 51, та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит рефінансування (далі - кредит) з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2009 року і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 15% (п`ятнадцять процентів) річних та пеню, а також відповідно до умов кредитного договору від 22 жовтня 2008 року № 51 повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним і пеню в разі їх витребування заставодержателем; кредитним договором від 05 листопада 2008 року № 64, та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит рефінансування (далі -кредит) з кінцевим терміном повернення 05 травня 2009 року і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 15% (п`ятнадцять процентів) річних та пеню, а також відповідно до умов кредитного договору 05 листопада 2008 року № 64 від повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним і пеню в разі їх витребування заставодержателем; кредитним договором від 29 грудня 2008 року № 144, та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит рефінансування (далі - кредит) з кінцевим терміном повернення 22 грудня 2009 року і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 18% (вісімнадцять процентів) річних та пеню, а також відповідно до умов кредитного договору від 29 грудня 2008 року № 144 повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним і пеню в разі їх витребування заставодержателем; кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 39/09-08/СТ та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит рефінансування (далі - кредит) з кінцевим терміном повернення 26 червня 2009 року і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 16% (шістнадцять процентів) річних та пеню, а також відповідно до умов кредитного договору від 11 вересня 2008 року №39/09-08/СТ повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним і пеню в разі їх витребування заставодержателем; кредитним договором від 11 листопада 2008 року № 86/11-08/СТ, та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит рефінансування (далі - кредит) з кінцевим терміном повернення 27 квітня 2009 року і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 16,5% (шістнадцять цілих п`яті процентів) річних та пеню, а також відповідно до умов кредитного договору від 11 листопада 2008 року № 86/11-08/СТ повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним і пеню в разі їх витребування Заставодержателем. Надалі за текстом всі вищевказані кредитні договори разом та/або окремо - кредитний договір.

Відповідно до пунктом 2.1.1. договору застави майнових прав, у разі невиконання ним умов кредитного договору та/або цього договору заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до Закону України «Про заставу» та статті 73 Закону України «Про Національний банк України».

Згідно з пунктом п. 3.1.3 вказаного договору застави майнових прав, заставодавець має право у разі прострочення виконання зобов`язання за кредитними договорами та відсутністю грошових коштів на кореспондентському рахунку заставодавця задовольнити грошові вимоги, за якими настав строк погашення, шляхом реалізації заставлених майнових прав (шляхом отримання права вимоги на заставлені майнові права) згідно зі ст. 73 Закону України «Про Національний банк України» та умовами цього договору та/або в інший установлений законодавством України спосіб.

Пунктами 3.1.4.-3.1.5. договору застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-1 встановлено, що звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає із заставленого права) і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов`язань у разі неповернення заставодавцем, згідно з умовами кредитного договору заборгованості, за кредитом, процентів за користування ним та пені в разі їх дострокового витребування заставодержателем, одноразової прострочки заставодавцем сплати процентів, за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору на строк більше ніж п`ять днів, невиконання заставодавцем обов`язків, передбачених підпунктами 3.4.1., 3.4.7., 3.4.9. цього договору. Якщо сума коштів від реалізації права вимоги на кошти недостатня для повного задоволення вимог заставодержателя, то він має право одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна заставодавця в порядку, передбаченому законодавством України та цим договором.

Відповідно до пунктів 4.1.-4.3. договору застави майнових прав, заставодавець уступає заставодержателю право вимоги до боржників/а, що випливає з кредитного договору, на суму у розмірі 2 600 265 654,97 грн за процентами та іншими видами платежів, що підлягають сплаті на підставі цього з кредитного договору. У частині уступки права вимоги цей договір укладено з відкладальною умовою, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України. Права вимоги переходять до заставодержателя наступного дня після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, якщо вони не будуть виконані повністю або частково або після настання випадку, передбаченого підпунктом 3.1.4 цього договору. Після перерахування боржниками/ом коштів за кредитним договором заставодержателю, наявна заборгованість заставодавця за кредитним договором є відповідно погашеною повністю або частково. Заставодержатель має право на звернення стягнення та реалізацію предметів іпотеки згідно з умовами іпотечного договору, якщо в боржників/а немає коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

06 жовтня 2009 року між Національним банком України та ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2. ( Т.1 а.с. 204-209)

Пунктом 1.1. цього договору встановлено, що предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними та генеральними договорами, що укладені між заставодавцем та суб`єктами господарювання, перелік яких викладено у додатку 1 до цього договору застави, що є його невід`ємною частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні договори разом та/або окремо - кредитний договір).

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору боржниками щодо заставодавця є суб`єкти господарювання, перелік яких наведено у додатку 1 до нього договору застави, що є його невід`ємною частиною (надалі разом та/або окремо всі вищезазначені суб`єкти господарювання - боржник та/або боржники).

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк», та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань. (т. 1 а.с. 85 -90).

Цим договором, відбулося переведення на користь Дельта Банку боргу за кредитними зобов`язаннями Укрпромбанку перед Національним банком, з передачею активів Укрпромбанку, а також відступленням прав вимоги, які входить до складу активів Укрпромбанку на користь переможця конкурсу - Дельта Банку (п. 2.1. цього договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, «Активи Укрпромбанку»- накопичені протягом діяльності Укрпромбанку ресурси, які в майбутньому приносять економічну вигоду і призводять до припливу грошових коштів у банківську установу, а саме кредити, надані Укрпромбанком, та забезпечення за ними, що знаходяться в заставі у Національного банку і забезпечують виконання Укрпромбанком зобов`язань по поверненню кредитів рефінансування та стабілізаційних, кредитів, наданих Національним банком. До активів Укрпромбанку належать земельні ділянки, майнові права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами укладеними з боржниками, включаючи проценти, неустойки та комісійні винагороди, що будуть сплачені за користування кредитами згідно з умовами відповідних договорів починаючи з настання терміну передачі кредитних зобов`язань, передбаченого п. 8.1. цього договору, а також облігації, включаючи будь-які права грошової вимоги Укрпромбанку до емітента таких облігацій (зокрема права на отримання сум купонних платежів, у тому числі за період до укладення цього договору) на загальну суму еквівалентну сумі кредитних зобов`язань відповідно до додатку № 1 за оціночною ринковою вартістю, погодженою Національним банком.

У пункті 1.3. вказаного договору визначено яких кредитних зобов`язань Укрпромбанку стосується вказаний договір.

Пунктом 1.6. цього договору, визначено, поняття «Боржник» - позичальники Укрпромбанку за кредитними договорами та іпотекодавці (заставодавці), поручителі за забезпечувальними договорами укладеними з Укрпромбанком.

Щодо поняття «Кредитні та Забезпечувальні Договори», то воно визначено п. 1.7. - кредитні та забезпечувальні договори ( договори застави (іпотеки), поруки) укладені Укрпромбанком з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання Укрпромбанком кредитних зобов`язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наявний в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до пункту 1.10. договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, «Права вимоги» - права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорам, які підлягають передачі на підставі цього договору.

Згідно з пунктами 4.1. - 4.2., цього договору, в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, Укрпромбанк цим передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк яккредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Відповідно до положень ст. 516 Цивільного кодексу України, відступлення Укрпромбанком прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до Дельта Банку не вимагає отриманння згоди боржників. Права вимоги оцінено за справедливою вартістю на підставі договору № 20/04, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Експертно-оціночна компанія» 20 квітня 2010 року та договору на проведення рецензування, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Будфінанс-Консалт» 12 травня 2010 року. Внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників. Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Пунктом 4.8. договору Дельта Банк та Укрпромбанк погодили наступний порядок повідомлення боржників про передачу Укрпромбанком до Дельта Банку право вимоги. Дельта Банк та Укрпромбанк зобов`язані письмово повідомити боржників про передачу Укрпромбанком Дельта Банку відповідних прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення за формою, узгодженою Дельта Банком та Укрпромбанком в усіх істотних аспектах впродовж 5 (п`яти) робочих днів з дати укладення цього договору. Повідомлення, вказані в п. 4.8.1. цього договору, направляються рекомендованими листами з повідомленням про вручення або цінними листами з описом вкладення. Направлення вказаних повідомлень здійснюється за рахунок Дельта Банку.

Відповідно до додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку № б/н від 30 червня 2010 року переліку кредитних та забезпечувальних договорів, право вимоги за кредитним договором укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 № 222/ФКВ-07 від 14 травня 2007 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк»(т. 1 а.с. 91-92).

У зв`язку з укладенням вказаного Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року, між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) 20 липня 2010 року укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень, до договору застави майнових прав від 06 жовтня 2009 року № 51/64/144/39/86/ЗПМ-2.

Відповідно до витягу з додатку 1 до договору від 20 липня 2010 року № 1 про внесення змін та доповнень договору застави майнових прав № 51/6/144/39/86/ЗМП-2 від 06 жовтня 2010 року, в заставу передано зобов`язання в частині прав та обов`язків ОСОБА_1 , що регулюється кредитним договором № 222/ФКВ-07 від 14 травня 2007 року (Т.1 а.с. 159).

Постановою Національного банку України від 21 січня 2009 року в ТОВ «Укрпромбанк» введено тимчасову адміністрацію.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

З 03 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Відповідно до п. 2.1.1. договору застави, у разі невиконання умов кредитного договору та/або цього договору заставодержатель отримує право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до Закону України «Про заставу» та ст. 73 Закону України «Про Національний банк України».

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини третя-п`ята статті 203 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною першою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Положеннями статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, у ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме, правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу (статті 512, 1077 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах визначений у статті 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

Відповідно до частини першої, другої статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Такий правовий висновок, всупереч довільного тлумачення апелянтом норм права, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18).

Судом встановлено, не зважаючи на посилання апеляційної скарги, що під час укладення оспорюваних договорів сторонами були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Установивши, що оспорюваний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України, та не порушує прав і законних інтересів позивача, оскільки за цим договором мало місце відступлення права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора, на укладення якого згода боржника не вимагається, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи, погоджується.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки оскаржувані договори не породжують для неї нових обов`язків, посилання апелянта на порушення оскаржуваними договорами її охоронюваних законом прав та інтересів свого підтвердження, на думку колегії суддів, не знайшли.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками районного суду стосовно установлених обставин справи, а також містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Тому, рішення районного суду, на думку колегії суддів, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Під час прийняття постанови колегія суддів, крім того, враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Рязанцева Олександра Євгеновича, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова