ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 196/1288/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2020 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Столяренко Н.П. за участі скаржника ОСОБА_1 та його представника адвоката Бойко Ю.О. розглянувши матеріали об`єднаної цивільної справи за скаргами ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нестеренка Володимира Юрійовича в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»,

В С Т А Н О В И В :

21.01.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла об`єднана цивільна справа за скаргами ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нестеренка В.Ю. в порядку ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

За поданими до суду скаргами ОСОБА_1 просить суд, встановити факт відсутності заборгованості за виконавчим документом зі сплати аліментів при примусовому виконанні рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 року в цивільній справі №196/1288/15-ц за наступні періоди: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2016 року; за січень і лютий 2018 року, за період з березня 2017 року до жовтня 2018 року, за листопад і грудень 2018 року; за січень, лютий, березень, квітень і травень 2019 року. Крім того, ОСОБА_1 просить зобов`язати державного виконавця скасувати заходи примусового виконання зі сплати аліментів, застосовані за вказані періоди.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою скаргу тим, що згідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 в цивільній справі № 196/1288/15-ц за позовом ОСОБА_2 ухвалено рішення про стягнення з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_2 до повноліття дитини, починаючи з 02 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що він не маючи доходу, кожного місця, що є предметом поданих до суду скарги, сплачував відповідну суму грошових коштів, що перевищує 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (дитини віком від 6 до 18 років). Він не погоджує з розміром аліментів нарахованих йому до сплати державним виконавцем, та відображених в Довідці про отримання аліментів від 07.08.2019, оскільки вважає, що такий їх розмір не відповідає ухваленому судом рішенню.

Ухвалою від 23.01.2020 прийнято об`єднану цивільну справу до розгляду та призначено судовий розгляд справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бойко Ю.О. підтримали подані до суд скарги посилаючись на те, що державний виконавець, на їх думку, достовірно знаючи що ОСОБА_1 не працює та, відповідно, не має доходу, не мав права при обрахунку розміру аліментів, що підлягав до сплати вираховувати їх із розміру середньо заробітної плати по району, а мав виходити з показника 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і вразі сплати платником аліментів суми, що перевищує вказаний мінімум не рахувати заборгованість по аліментам. В такому разі, за відсутності заборгованості по аліментам, протиправним є застосування державним виконавцем заходів примусу, передбачених ч. 9, 11,12 і 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, вважають, що положення ч. 2. ст. 195 СК можуть застосовуватися до платника аліментів, який має заборгованість зі сплати аліментів, до яких не відноситься ОСОБА_1

Стягувач ОСОБА_4 надала суду заяву в якій просить суд розглядати скаргу ОСОБА_1 без її участі та без участі її представника і заперечує проти поданої скарги, вважаючи її безпідставною.

Державний виконавець до суду не з`явився та надав суду відзив на скаргу ОСОБА_1 в якому посилаючись на положення ч. 1 ст. 71 «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, зазначив, що так як ОСОБА_1 не працював, аліменти нараховувались виходячи із середньої заробітної плати по Царичанському районі.

Вирішуючи дану скаргу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом досліджено копію виконавчого провадження № 49221482 з примусового виконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015, яким ухвалено стягну з ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь матері ОСОБА_2 до повноліття дитини, починаючи з 02.10.2015.

Законодавець визначив два способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, що застосовується за рішенням суду: аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

При цьому, законодавцем визначено мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину, що повинен сплачуватися не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а з 28.08.2018 не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того, призначено аліментів за рішенням суду у частині від доходу, чи призначено аліментів за рішенням суду у виді твердої грошової суми (ч. 2 ст. 182 СК України).

Положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла до 05.01.2017 (на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду) визначено порядок стягнення аліментів. Вказано, зокрема, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України

В свою чергу, положеннями ст. 195 Сімейного кодексу України (в редакції на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду) визначено, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина 3 вказаної статті).

Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкцією) Затвердженою Наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначені окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню. Так положеннями вказаної Інструкції (в редакції на час відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду) визначено наступне: якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника (п. 7.13.1.).

Такі ж правила обрахунку заборгованості по аліментам непрацюючим платникам аліментів, продовжують існувати після внесення у вищевказані нормативно-правові акти змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VІІІ від 17.05.2017, які набули чинності 08.07.2017.

Таким чином, системний аналіз вказаних норм Закону свідчить, що положення ч. 2 ст. 182 СК України застосовуються в тому випадку, якщо розмір вирахуваних аліментів з доходу платника аліментів є меншим за казаний мінімум, і в такому разі застосовується вказана імперативна норма, а отже, аліменти нараховуються в розмірі 30 (з 28.08.2018 50) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В даному випадку, рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 застосовано один із двох визначених Законом спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів. При цьому, мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину (30 та 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) не може підміняти собою розмір доходу платника аліментів як величина, що береться державним виконавцем при обрахунку розміру заборгованості по аліментам і не є окремим, третім, способом сплати аліментів.

Отже, твердження скаржника та його представника про те, що державний виконавець не повинен нараховувати заборгованість по аліментам виходячи з середньої заробітної плати для відповідної місцевості, вразі наявності відомостей про те, що платник аліментів не працює та добровільно сплачує аліменти в мінімально гарантованому розмірі (30 та 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) безпідставні і не ґрунтуються на вищенаведених положеннях Закону.

За вказаного безпідставне твердження скаржника та його представника про те, що обрахунок державним виконавцем розміру аліментів, що підлягають до сплати, виходячи з розміру середньої заробітної плати по Царичанському районі рішенням суду виходить за межі прийнятого судом рішення.

Внесені державним виконавцем показники до довідки про отримані аліменти, щодо розміру середньомісячної заробітної плати штатних працівників по Царичанському районі (графи 2), нарахованих аліментів (графи 3), що становить 1/3 частини від показників вказаних в графі 2, та сплачених аліментів (графа 4), ОСОБА_1 не оскаржено. При цьому, розмір аліментів, що вказано в графі 4 відповідає наданим скаржником квитанціям про сплату аліментів.

Суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження взагалі не містять жодних відомостей про здійснення відрахувань з отриманого платником аліментів доходу у виді пенсії по інвалідності. При цьому вразі надання платником аліментів відповідних відомостей про доходи державному виконавцю, розмір заборгованості по аліментам може бути перераховано.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про неможливість нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментам, виходячи з середньої заробітної плати для відповідної місцевості, в період непрацездатності останнього пов`язаної з отриманням ним третьої групи інвалідності не ґрунтується на положеннях вищенаведеного Закону, який визначає порядок обрахунку заборгованості по аліментам на не визначає таких обставин, як підставу для звільнення від плати аліментів чи зміни їх розміру. При цьому, III група інвалідності не є причиною повної втрати працездатності.

Суд вважає безпідставним твердження скаржника про те, що до нього не може застосовуватися положення ч. 2 ст. 195 СК України, так як через регулярну сплату ним аліментів в розмірі, що перевищує гарантований законом мінімум (30 та 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) він не має статусу боржника і йому не може нараховуватися заборгованість за аліментами. Так, відповідно до пункту 4 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції визначено, що сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Отже, суд приходить до висновку про існування заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом при примусовому виконанні рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 за періоди: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року; за січень і лютий 2018 року, за період з березня 2017 року до жовтня 2018 року, за листопад і грудень 2018 року; за січень, лютий, березень, квітень і травень 2019 року, оскільки за кожним із перерахованих періодів скаржником, як платником аліментів сплачено розмір аліментів, менший ніж нараховано державним виконавцем за правилами ч. 2 ст. 195 СК України.

За вказаного суд вважає безпідставною вимогу ОСОБА_1 про зобов`язати державного виконавця скасувати заходи примусового виконання, застосовані відповідно до ч. 9, 11,12 і 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. 450 ЦПК України, ст. 15, 70-71, 74 Закону України Про виконавче провадження, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нестеренка Володимира Юрійовича в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:В. О. Говоруха