ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

03 березня 2019 року

м. Харків

справа № 626/669/19

провадження № 22-ц/818/874/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевський О.М.

суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року, постановлене суддею Дудченко В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» про зміну формулювання причин, дати звільнення та виплату компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила визнати незаконними дії ТОВ «Український рітейл», щодо її звільнення за п.4 ст.40 КЗпГІ України (прогул без поважних причин) та скасувати наказ №52-к від 12.02.2019 року, у частині її звільнення, змінити формулювання причин та дату її звільнення з ТОВ «Український рітейл» з п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин) від 12.02.2019 на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) від 19.12.2018 року, зобов`язати ТОВ«Український рітейл» вчинити запис у трудовій книжці про її звільнення на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), зобов`язати ТОВ «Український рітейл» повернути їй трудову книжку, стягнути з ТОВ «Український рітейл» на її користь 26 546,72 грн., із яких: 939,16 грн. - компенсація за не використані дні щорічної відпустки; 986,11 грн. - виплата за лікарняним листом; 24 621,45 грн. - компенсація за несвоєчасно здійснений розрахунок при звільнені та повернення трудової книжки, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.10.2018 року вона влаштувалася на посаду касира торгівельного залу до магазину «Брусничка» № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою м. Красноград, мікрорайон 3, який належить ТОВ «Український рітейл».

З 14.12.2018 року по 19.12.2018 року позивач знаходилася па лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності.

У зв`язку із зміною постійного місця проживання, позивач 17.12.2018 року належним чином звернулася до роботодавця із заявою про звільнення за ст.38 КЗпП України та направила відповідну заяву на адресу реєстрації роботодавця через установу Укрпошта.

У заяві про звільнення позивач просила роботодавця надати наказ про звільнення, бухгалтерський розрахунок при звільнені та заповнену трудову книжку, яку просила направити рекомендованим листом на власну адресу для листування.

Отже, фактичні трудові відносини із роботодавцем припинилися 19.12.2018 року.

Крім того, 19.12.2018 року позивачем направлено на адресу фактичного робочого місця у м. Красноград оригінал лікарняного листа.

22.01.2019 року позивачем повторно направлено заяву на адресу відповідача, за змістом якої здійснено посилання на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників та проханням направити трудову книжку на її адресу листування у м. Красноград.

23.01.2019 року на адресу листування позивача надійшло повідомлення ТОВ «Український рітейл» № 57 від 15.01.2019 року, за змістом якого, роботодавець просив надати виправдовувальні документи у зв`язку із відсутністю на робочому місці з 14.12.2018 року.

У відповідь на вказане, листом від 24.01.2019 року позивачем додатково надано відповідачу договір оренди житлового приміщення, яким підтверджено переїзд до іншої місцевості, а саме, до м. Харкова.

На лист від 24.01.2019 року, відповідачем надано відповідь від 01.02.2019 року №147,яким повідомлялося, що ТОВ «Український рітейл» отримано заяву про звільнення лише 21.12.2018 року, у зв`язку із чим, це ніби то унеможливило звільнення, із тієї дати про яку просила ОСОБА_1 (тобто 19.12.2018 року). Із вказаним ствердженням відповідача позивач не погоджується, оскільки ст. 38 КЗпП України прямо передбачає, що власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у зв`язку із переїздом на нове місце проживання, крім того, ТОВ «Український рітейл», отримав підтверджуючі документи про переїзд позивача, проте повідомив, що таких документів не отримував.

11.02.2019 року позивачем додатково надіслано заяву про видачу трудової книжки, повідомлено про протиправність та безпідставність дій ТОВ «Український рітейл», а також повідомлено про наслідки порушення трудових прав працівника.

15.02.2019 року позивачем отримано цінний лист із описом вкладення від 12.02.2019 року, із випискою наказу №52-к від 12.02.2019 року, за яким 12.02.2019 року ОСОБА_1 , касира торговельного зала магазину 02104, звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП за прогул 15.01.2019 року без поважних причин, крім того, отримано повідомлення від 12.02.2019 року №189 про необхідність особисто отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Український рітейл» за адресою у м. Дніпро.

Так, роботодавцем умисно проігноровано заяву від 17.12.2018 року, щодо звільнення 19.12.2018 року за власним бажанням, проігноровано наданий договір оренди житла, проігноровано заяву працівника щодо видачі бухгалтерського розрахунку при звільнені, проігноровано дві заяви працівника щодо надіслання трудової книжки поштою, крім того, із позивачем не здійснено розрахунок при звільнені, оскільки, не виплачено компенсацію за 4 дні щорічної відпустки (згідно наказу про звільнення) та 6 днів перебування на лікарняному.

Останнє підтверджується формою НОМЕР_2 , отриманою через електронний кабінет УПФУ (з використанням цифрового підпису), за яким, у лютому 2019 року, жодних виплат із заробітної плати позивач не отримувала.

Тобто, позивач своєчасно попередив про звільнення за власним бажанням на підставі діючого законодавства, завчасно просив провести з ним розрахунок та на вимогу працедавця надав підтверджуючі документи, а отже виконав всі покладені на нього вимоги КЗпП України.

В порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України, відповідач не надав належним чином оформлену трудову книжку та не здійснив запис про звільнення за ст. 38 КЗпП, не надав позивачеві розрахунок сум, що належать до виплати, крім того, відповідач на поточну дату не здійснив розрахунок при звільнені.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано наказ ТОВ «Український рітейл» № 52-к від 12.02.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 , касира торговельного залу магазину 02104, за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України.

Зобов`язано ТОВ «Український рітейл» змінити та внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 , формулювання причини звільнення зі «звільнення за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України» та змінити дату звільнення з «12.02.2019 року» на «21.12.2018 року».

Зобов`язано ТОВ «Український рітейл» повернути ОСОБА_1 її трудову книжку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Український рітейл» на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Український рітейл» просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що позивачем не було надано відповідачу виправдовувальних документів з приводу відсутності позивача на роботі з 14 грудня 2018 року, а відповідно до копії опису та чеку Укрпошти, відповідач не отримав листок непрацездатності до сих пір.

Позивачу направлялись листи з проханням негайно з`явитись до відділу кадрів ТОВ «Український рітейл» для отримання трудової книжки, проте позивач так і не забрала свою трудову книжку до теперішнього часу.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 , проте судова колегія не бере його до уваги, оскільки його подано з порушенням вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України, оскільки відзив направлено сторонам після спливу строку встановленого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач дійсно з 14.12.2019 року по 19.12.2019 року перебувала на лікарняному та в подальшому направила заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП з 19.12.2018 року, суд визнав за необхідне скасувати наказ №52-к від 12.02.2019 року, у частині звільнення ОСОБА_1 касира торговельного залу магазину 02104, за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України, змінити та внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 , формулювання причини звільнення зі «звільнення за прогул без поважних причин, пункт 4 стаття 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України» та змінити дату звільнення з «12.02.2019 року» на «21.12.2018 року».

Крім того, щодо вимоги позивача повернути їй трудову книжку, судом зазначено, що відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тому суд вважає за необхідне зобов`язати ТОВ «Український рітейл» повернути ОСОБА_1 її трудову книжку.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку у видачі трудової книжки в сумі 24 621,45 грн. суд визнав такою, що не підлягає задоволенню за недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять даних про фактично відпрацьовані протягом 06.10.2018 року по 13.12.2018 року робочі дні позивача, графік роботи позивача, тому визначити середньоденну заробітну плату позивача, неможливо.

Відповідачем підтверджено наданими довідками з банку та довідкою форми ОК-7 виплату позивачу компенсації за невикористані 4 дні щорічної відпустки та, як зазначає позивач, що між ними відсутній спір щодо суми даної виплати, то суд визнав за необхідне відмовити у стягненні з відповідача компенсації за невикористані 4 дні щорічної відпустки в сумі 939,16 грн.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 14.12.2018 по 18.12.2018 року перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, а також відповіддю наданою на адвокатський запит директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Красноградського району» (а.с.98). Ця відповідь була також направлена і відповідачу.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 до сих пір не пред`явила оправдовувальний документ відсутності на роботі не можна вважати обґрунтованим, оскільки під час розгляду справи ця обставина була встановлена, а відповідач був ознайомлений з такими відомостями.

За таких обставин, відповідач мав можливість самостійно внести виправлення до трудової книжки після того, як ознайомився із доказами та документами, що підтверджують наявність лікарняного листка, проте цього не зробив.

Також, відповідачем в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 р. за N 110, не повернуто трудову книжку, оскільки відповідно до п.4.2 зазначеної Інструкції пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, про що неодноразово просила ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що трудова книжка ОСОБА_1 не повернута, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про зобов`язання її повернення відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Трудова книжка ОСОБА_1 до цього часу не повернута з вини відповідача, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 5 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Проте, окрім іншого предметом доказування у даному спорі є середньоденна заробітна плата позивача, яка має визначатись шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку для визначення середньоденної заробітної плати необхідні: відомості про заробітну плату позивача, фактично відпрацьовані протягом 06.10.2018 року по 13.12.2018 року робочі дні позивача, графік роботи позивача.

Оскільки данні про фактично відпрацьовані протягом 06.10.2018 року по 13.12.2018 року робочі дні позивача та графік роботи позивача відсутні, визначити середньоденну заробітну плату позивача, судова колегія позбавлена можливості.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В порядку ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повне текст постанови складено 03 березня 2020 року.