Справа № 453/120/20
№ провадження 4-с/453/2/20
У Х В А Л А

іменем України

28 лютого 2020 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сколе Львівської області справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 24.01.2020 року, у строк, визначений ч. 1 ст. 449 ЦПК України, звернувся до суду із скаргою на рішення старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової С.Я., в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру, винесену 09.12.2019 року у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року; зобов`язати старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискову С.Я. поновити порушені права заявника як боржника у вищевказаному виконавчому провадженні.

Ухвалою судді від 27.01.2020 року вищевказану скаргу прийнято до провадження та призначено її судовий розгляд на 28.02.2020 року.

Скарга вмотивована тим, що 11.07.2014 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС Сколівського РУЮ у Львівській області Лисковою С.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43990715на підставі виконавчого листа, виданого Сколівським районним судом Львівської області 08.07.2014 року, про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану. Незважаючи на те, що у ході виконавчого провадження змінилися обставини, котрі істотно вплинули на можливість виконання рішення суду, а рішення суду так і виконано не було, старшим державним виконавцем Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Лисковою С.Я. 09.12.2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру, а у подальшому 21.12.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Копію зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору заявник отримала 16.01.2020 року, після чого, ознайомившись із такою, заявник наполягає на порушенні старшим державним виконавцем Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Лисковою С.Я. положень пунктів 3, 5, 8 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 1, 2 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 1 ст. 39, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02.06.2016 року) та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.04.1999 року) під час виконання судового рішення, оскільки в силу невиконання примусового цього рішення, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Тобто, на переконання заявника, державним виконавцем у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року створено умови для стягнення виконавчого збору з боржника без реального виконання рішення суду. Відтак, заявник стверджує про неправомірність оскаржуваної постанови та порушення її прав на справедливе, неупереджене та об`єктивне вирішення зазначеного виконавчого провадження.

Заявник (боржник) ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак 28.02.2020 року подала клопотання вх. № 1040 про розгляд справи без її участі, у котрому також підтримала вимоги поданої нею скарги повністю, просила таку задовольнити з підстав, що у ній викладені.

Старший державний виконавець Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Лискова С.Я. у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Разом з тим, 10.02.2020 року від Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області надійшов відзив на скаргу (зареєстровано за вх. № 659), у котрому останній проти задоволення скарги заперечує з наведених у ньому підстав. Одночасно суду надано належно засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 43990715 від 11.07.2014 року.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Таким чином заявник та інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу під час розгляду даної справи за скаргою на рішення державного виконавця не здійснювався.

Суд, вивчивши скаргу на рішення державного виконавця, відзив Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області на скаргу на рішення державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 43990715 від 11.07.2014 року, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України, до яких, з-поміж іншого, належить право подавати заяви та клопотання, у котрих в силу ст. 182 вказаного Кодексу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Одним із процесуальних питань, які суд може вирішувати у судовому засіданні, є розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця у порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, в силу ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом, рішенням Сколівського районного суду Львівської області, котре було ухвалене 16.04.2014 року у цивільній справі № 2-52/11, провадження № 2/453/2/14-ц, задоволено позов ОСОБА_2 , зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану. На виконанні у Сколівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 43990715 з примусового виконання вищевказаного судового рішення немайнового характеру, котре набрало законної сили. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 11.07.2014 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого документа.

Заходи примусового виконання судових рішень визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», до котрих, зокрема, відносяться: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Судом встановлено й те, що боржником рішення суду добровільно виконано не було, у зв`язку з чим старшим державним виконавцем ОСОБА_3 18.07.2014 року та 12.01.2015 року винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 170 грн. та 340 грн. відповідно. Крім того, 21.05.2019 року старшим державним виконавцем Матвіїшиним М.М. складено акт про невиконання судового рішення, після чого 24.05.2019 року за вих. № 4732 ним скеровано до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлення про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 382 КК України, за фактом умисного невиконання боржником ОСОБА_1 судового рішення.

Таким чином, судове рішення у цивільній справі № 2-52/11, провадження № 2/453/2/14-цфактично не виконано, а старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. не вживалися заходи з примусового виконання рішення, які передбачені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», а також виконавчим документом, виданим на підставі судового рішення у вищевказаній цивільній справі. Про невиконання боржником судового рішення йдеться й у винесеній 21.12.2019 року старшимдержавним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. постанови про закінчення виконавчого провадження № 43990715, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Незважаючи на це, у межах вищевказаного виконавчого провадження 09.12.2019 року старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. за виконання судового рішення.

З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 1 ст. 5 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтями 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема згідно з ч. 3 ст. 40 цього Закону, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, що є у даному випадку, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує у порядку, встановленому цим Законом. У свою чергу, ч. 4 ст. 42 зазначеного Закону, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється усій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України за примусове виконання рішення немайнового характеру у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про примусове виконання фізичною особою рішення немайнового характеру є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору встановлюється у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати.

Як уже йшлося вище, наданими суду у належно засвідчених копіях матеріалами виконавчого провадження № 43990715 не підтверджено, що старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою С.Я. було здійснено дії з примусового виконання рішення суду немайнового характеру за виконавчим листом, виданим Сколівським районним судом Львівської області у цивільній справі № 2-52/11, провадження № 2/453/2/14-ц. Ршення суду є не виконаним.

Враховуючи викладене, у зазначеного державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у постанові від 09.12.2019 року про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору, всупереч положенням ч. 4 ст. 42 згаданого Закону, винесена не одночасно із постановою про закінчення виконавчого провадження. Такими діями державним виконавцем створено умови для стягнення з боржника виконавчого збору без реального виконання рішення суду.

На підставі сукупності усіх наявних у справі письмових доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової С.Я. у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року, та вважає за необхідне таку скаргу задовольнити у спосіб визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру, винесену 09.12.2019 року у вказаному виконавчому провадженні.

Поряд з цим, хоча й у ч. 2 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі обґрунтованості скарги суд визнає оскаржуване рішення неправомірним і зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), однак, у даному випадку суд переконаний, що визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової С.Я. від 09.12.2019 року про стягнення виконавчого збору, є достатнім для поновлення порушеного права заявника, а тому, підстав для покладення на цього державного виконавця обов`язку поновити порушене право заявника у неконкретизований та не визначений на законодавчому рівні спосіб, у суду немає. Тобто, в силу скасування рішення державного виконавця судом, буде мати місце усунення порушення та забезпечення поновлення прав заявника.

З огляду на усе наведене вище, скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області у виконавчому провадженні 43990715 від 11.07.2014 рокупідлягає до часткового задоволення, а порушене право заявника (боржника) у цьому виконавчому провадженні підлягає поновленню у спосіб визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лискової С.Я. від 09.12.2019 року про стягнення виконавчого збору, що буде достатнім та усуне порушення. Скасування цієї постанови позбавить заявника обов`язку щодо сплати нею за невиконане примусово судове рішення суми виконавчого збору, котра є непосильною з огляду на складні життєві умови (заявник є матір`ю загиблого сина у зоні проведення антитерористичної операції при виконанні ним своїх службових обов`язків).

Керуючись ст. ст. 13, 247, 259-261, 450-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн. за примусове виконання рішення немайнового характеру, винесену 09.12.2019 року старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою Світланою Ярославівною у виконавчому провадженні № 43990715 від 11.07.2014 року.

У решті вимог скарги, - відмовити.

Роз`яснити Сколівському районному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про обов`язок повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання суддею, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Суддя В.Я. Микитин

Ухвалу складено та підписано суддею 03 березня 2020 року.