Ухвала

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 462/7558/18

провадження № 61-3316ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня

2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Адміністрації Державної прикордонної служби України

(далі - Адміністрація Держприкордонслужби) на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року.

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі Адміністрація Держприкордонслужби порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Львівського апеляційного суду

від 16 грудня 2019 року отримано 24 січня 2020 року, що підтверджується копією супровідного листа Львівського апеляційного суду від 09 січня

2020 року щодо направлення копії постанови від 16 грудня 2019 року

на адресу скаржника.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18), оскільки даний спір підлягає вирішенню в позовному провадженні у порядку адміністративного судочинства.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтею 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Адміністрації Державної прикордонної служби України про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити Адміністрації Державної прикордонної служби України строк

на касаційне оскарження рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 квітня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року.

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Залізничного районного суду міста Львова цивільну справу № 462/7558/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк