ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м.Херсон

Номер справи: 766/2972/19

Номер провадження 22-ц/819/1388/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Геленка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Веріковська Тетяна Анатоліївна, до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Веріковська Тетяна Анатоліївна, звернулась до суду з вказаним позовом, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, мотивує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.06.2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільної доньки в розмірі 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка зазначила, що неповнолітня дитина - ОСОБА_3 з 19.06.2018 року до 09.07.2018 року знаходилась на лікуванні та відпочинку у медичному реабілітаційному центрі МВС України «Перлина Прикарпаття», за що нею сплачено 6300 грн та 1018,99 грн на проїзд до місця санаторно-курортного лікування. Також придбано канцелярські товари для навчання дитини на загальну суму 819,29 грн та витрачено 18 891 грн на придбання одягу та лікування доньки. Вказані витрати підтверджуються відповідними письмовими доказами.

Окрім того, позивачка зазначила, що нею понесено додаткові витрати на дитину у вигляді 2400,00 грн на послуги стоматолога, на оплату за послуги санаторно-курортного лікування у червні 2019 року у медичному реабілітаційному центрі МВС України «Миргород» на загальну суму 9386,50 грн та 1504,40 грн на проїзд до реабілітаційного центру, враховуючи кошти, витрачені на здійснений нею супровід неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 125,84 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 рокупозовну заяву адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2100,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 80,18 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Веріковська Тетяна Анатоліївна, яка діє від імені ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Веріковська Т.А., яка діє від її імені та в її інтересах,підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача не визнали, просять її залишити без задоволення та взяти до уваги, що всі додаткові витрати на дитину підтверджені документально та підлягають до стягнення з відповідача в повному обсязі. Просять звернути увагу на те, що в суді першої інстанції надавалася для огляду квитанція на 4200 грн, згідно якої ОСОБА_1 оплатила оздоровлення дитини в санаторії «Перлина Прикарпаття», про це заявлено як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. Просять взяти до уваги, що дитина оздоровлювалась в 2018 році в санаторії «Перлина Прикарпаття», в 2019 році в санаторії «Миргород», витрати понесені ОСОБА_1 . Необхідність лікування (оздоровлення) дитини з метою профілактики захворювань шлунково-кишкового тракту підтверджується епікризом від 29.06.2019 року та довідкою від 13.08.2019 року ЛКК лікарні (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС по Херсонській області».

Адвокат Ратушна В.О., яка діє в його інтересах ОСОБА_2 , підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просить її задовольнити. Апеляційну скаргу позивачки не визнала, просить її залишити без задоволення та пояснила, що немає підстав для стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами і не обумовлені наявністю особливих обставин, які дають підстави для стягнення таких витрат. Стан здоров`я дитини підтверджений лише випискою, згідно якої дитина перебувала в лікарні в 2016 році, а необхідність оздоровлення у 2018 та 2019 роках вважає не підтверджено належними і допустимими доказами. Дитина на диспансерному обліку в зв`язку із захворюванням не перебувала. Окрім того, оплату рахунку в сумі 4200 грн за відпочинок і оздоровлення дитини в санаторії «Перлина Прикарпаття» проводив саме ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до вимог пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.06.2014 року у справі № 666/2761/14-ц зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.06.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.08.2012 року та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Згідно копії довідки від 10.10.2018 року, виданої головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-Люкс», неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 191551, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 21.03.2016 року по 25.03.2016 року з основним діагнозом: функціональний розлад шлунково-кишкового тракту (а.с. 14).

Відповідно до копії довідки № 468 від 05.07.2018 року, виданої начальником МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття» Саліженко С.В., неповнолітня ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні та відпочинку у вказаному медичному реабілітаційному центрі по путівці № 1611 терміном з 19.06.2018 року по 09.07.2018 року. Зазначено, що плату проведено згідно чеку № 0008 від 19.06.2018 року 50% - 4200,00 грн, (а.с. 10).

Згідно копії рахунку № 8 від 19.06.2018 року за путівку ОСОБА_3 згідно чеку № 008 від 19.09.2018 року сплачено на рахунок МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття» 4200 грн та згідно копії чеку № 0007 від 19.06.2018 року проведено сплату на рахунок МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття» за путівку в сумі 2100,00 грн (а.с. 11).

Згідно копії квитанції від 10.06.2019 року вбачається сплата 5250,00 грн за путівку до МРЦ МВС України «Миргород». Вказані обставини підтверджуються копією акту № 19-730 від 29.06.2019 року про надання МРЦ МВС України «Миргород» послуг санаторно-курортного лікування ОСОБА_3 та санаторно-курортною книжкою на її ім`я (а.с. 26, 32).

Відповідно до копій квитанцій № 609 від 28.02.2018 року та № 612 від 02.03.2018 року здійснено оплату за лікування дитини у лікаря-стоматолога ОСОБА_4 на суму 4130 грн та 1080 грн (пломбування, чистка та поліровка зубів), згідно копії чеку № 21042 від 22.03.2018 року здійснено оплату за придбання медичних препаратів на суму 235,08 грн. Також надано: копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 073559 від 10.08.2018 року та № 0602263 від 12.10.2018 року, виданих на ім`я ОСОБА_3 , згідно яких на рахунок ОБФ «Медицина» здійснено благодійний внесок у загальній сумі 8000,00 грн; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 45983 від 01.07.2019 року та № 45947 від 01.07.2019 року, згідно яких ОСОБА_1 сплачено на рахунок благодійного фонду ХБФ «Добра справа» 1700 грн; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1001 від 01.07.2019 року ОСОБА_3 , згідно якої сплачено на рахунок Міської дитячої стоматологічної поліклініки 700 грн (а.с. 15 та зв., а.с. 25).

Згідно довідки міської дитячої стоматологічної поліклініки ОСОБА_3 проходила лікування, оплачено придбання матеріалу на загальну суму 9600 грн (а.с. 60).

Також в матеріалах справи наявні копії проїзних документів, квитків на відвідування музею, товарний чек та видаткова накладна на придбання канцтоварів, копії чеку на придбання одягу на суму 399 грн та бірок з одягу на суму 3908 грн (а.с. 12,13,16,17,25,27,52).

Згідно копії епікризу № 869 від 29.06.2019 року ОСОБА_3 має захворювання шлунково-кишкового тракту, проходила обстеження та лікування (а.с. 62).

Відповідно до копії довідки № 329 від 13.08.2019 року, виданої ЛКК лікарні (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС по Херсонській області», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом дискінезія жовчно-вивідних шляхів, синдром Жильбера з 26.01.2015 року. Діагноз синдром вегітативної дисфункції з 29.03.2017 року. Потребує щорічного оздоровлення в санаторіях. Одержала санаторно-курортне лікування з 09.06.2018 року по 09.07.2018 року в санаторії «Перлина Прикарпаття» та з 09.06.2019 року по 29.06.2019 року в санаторії «Миргород» (а.с. 63).

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази несення позивачкою витрат на дитину.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц.

Суд першої інстанції, дослідивши вищевикладені обставини справи, дійшов висновку про наявність медичних показників до щорічного оздоровлення дитини, яка оздоровлювалась в санаторії «Перлина Прикарпаття» з 19.06. по 09.07.2018 року, в зв`язку з чим стягнув на користь позивачки Ѕ частину документально підтверджених додаткових витрат за санаторно-курортне лікування дитини в розмірі 2100,00 грн, що відносяться до додаткових витрат, помилково вказавши назву санаторія. Таким чином, докази несення вказаних додаткових витрат на суму 4200 грн містяться в матеріалах справи, яким суд дав правильну оцінку, стягнув Ѕ документально підтверджених витрат, колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції також правильно не взято до уваги докази несення позивачкою витрат на проїзд дитини ОСОБА_3 до реабілітаційного центру, оскільки під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечувала факт надання коштів на проїзд дитини відповідачем.

Інші витрати, понесені позивачкою, зокрема на придбання канцелярських товарів, одягу, на лікування зубів дитини тощоне є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, тому позовні вимоги в цій частині позову є безпідставними. Також судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості путівки на відпочинок позивачки, оскільки такі витрати не можна вважати додатковими витратами на дитину.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вищевикладеними висновками суду першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також стягнути Ѕ частину додаткових витрат за санаторно-курортне лікування дитини у МРЦ МВС України «Миргород» в розмірі 2 625 грн, оскільки сплата коштів за вказану путівку на дитину в сумі 5250 грн підтверджується копією квитанції від 10.06.2019 року, копією акту № 19-730 від 29.06.2019 року про надання МРЦ МВС України «Миргород» послуг санаторно-курортного лікування дитині - ОСОБА_3 та копією санаторно-курортної книжки на її ім`я, наданими позивачкою та безпідставно не взятими до уваги судом першої інстанції при ухваленні рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину підлягає зміні шляхом збільшення з 2100,00 грн до 4725 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони позивача частково заслуговують на увагу.

При цьому, посилання адвоката Веріковської Т.А. в інтересах ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що інші додаткові витрати на дитину, зокрема, придбання одягу, лікування зубів, канцелярських товарів, проїзду до місця оздоровлення є підтвердженими належними та допустимими доказами, - колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі витрати не є додатковими, а є витратами на утримання дитини, які зобов`язані нести батьки відповідно до вимог закону та участь в яких приймає відповідач у вигляді аліментів.

Посилання відповідача на суперечність в фінансових документах щодо оплати путівки на дитину 19.06.2018 року в санаторії «Перлина Прикарпаття» , а саме щодо дати оплати рахунку, судова колегія до уваги не приймає, оскільки судом достеменно встановлено надання цих послуг, оздоровлення дитини в санаторії в означений період з 19.06.2018 року по 09.07.2018 року, вартість путівки на дитину становить 4200 грн.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги скаржника ОСОБА_2 про те, що він особисто сплачував витрати на придбання путівки для дитини МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття», - не підтверджені жодними належними та допустимим доказами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що витрати на путівки до санаторію для оздоровлення не підтверджені документально, - спростовані наявними у справі доказами несення таких витрат, при цьому суд бере до уваги, що дитина потребувала оздоровлення, проходила курс лікування в санаторії «Перлина Прикарпаття» з 19.06.2018 року та в санаторії «Миргород» з 29.06.2019 року, путівки на дитину в розмірі 50% від вартості придбані та оплачені ОСОБА_1 відповідно за 4200 грн та 5250 грн, інше не доведено.

Доводи ОСОБА_2 про те, що витрати на санаторне лікування не є додатковими, оскільки відсутні особливі обставини, пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвами тощо, - до уваги не приймаються як безпідставні. Так, в матеріалах справи міститься копія довідки № 329 від 13.08.2019 року, виданої ЛКК лікарні (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС по Херсонській області» про те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує щорічного оздоровлення в санаторіях, перебуває на диспансерному обліку в зв`язку з наявністю захворювань шлунково-кишкового тракту.

Щодо розподілу судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1,6,8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, в порядку ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 80,18 грн шляхом збільшення до 192,43 грн пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ст. 134 ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру.

У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру.

На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу під час розгляду справив суді першої інстанції адвокатом Веріковською Т.А. надано: копію ордеру від 26.11.2018 року на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 26.11.2018 року; детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 6500 грн, з яких 2750 грн за послуги адвоката надані в суді першої інстанції, 4000 грн за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції; ордер від 13.02.2019 року на підставі договору № ВТА 0029 від 22.01.2019 року; копію витягу з договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 27.12.2019 року; копію договору про заміну сторони в договорі про надання правової допомоги № ВТА 0036 від 26.01.2018 року; копію акту виконаних робіт за договором № ВТА 0036 від 26.01.2018 року (а.с. 18, 58, 78-80, 111).

Досліджуючи докази несення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що згідно детального опису робіт з урахуванням складності справи, виконаних адвокатом послуг, обсяг наданих послуг, витраченого часу, є доведеним факт несення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 2200 грн та 2000 грн в суді апеляційної інстанції. При цьому, враховуючи пропорційність покладення судових витрат розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у сумі 1000 грн.

Витрати, понесені ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Ратушною В.О. під час розгляду справив суді апеляційної інстанції покладаються на ОСОБА_2 у зв`язку з залишенням його апеляційної скарги без задоволення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга адвоката Веріковської Т.А., яка діє від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зміні шляхом збільшення з 2100,00 грн до 4725 грн та в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 80,18 грн, шляхом збільшення до 192,43 грн. Також необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни, яка діє від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року, - в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, збільшивши з 2100,00 гривень до 4725 (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 80,18 гривень збільшити до 192 (сто дев`яносто дві) гривні 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 24 листопада 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова