ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7388/20 Справа № 203/3437/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2013 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у сумі 700,00 грн. щомісяця. Позивач своєчасно у в повному обсязі сплачував аліменти, про що свідчать додані до позовної заяви квитанції. Між тим, державний виконавець не прийняв ці квитанції і не врахував їх, оскільки не містять відомостей щодо призначення платежу. Просив визначити, що заборгованість по аліментах за період з 16 травня 2016 року по 14 серпня 2019 року, відсутня.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 добровільно та систематично сплачував аліменти на утримання своїх дітей особисто ОСОБА_2 , починаючи з травня 2016 року на її банківський рахунок, що підтверджується квитанціями. Позивач вважає, що відсутність призначення платежу на квитанціях, не дає підстав вважати, що дані кошти не були аліментами, так як жодних інших зобов`язань перед відповідачем він не має.

Відповідачі правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2013 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позивача на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання двох дітей сторін у сумі 700,00 грн. щомісяця.

На виконання зазначеного рішення суду постановою Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження.

Державним виконавцем розпочато вчинення виконавчих дій та здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2015 року по листопад 2018 року, та станом на 01 листопада 2018 року становить 28 605,66 грн.

Не погоджуючись з наявністю заборгованості за період з 16 травня 2016 року по 14 серпня 2019 року, ОСОБА_1 надав суду квитанції, що свідчать про його грошові перекази на рахунок ОСОБА_2 (а.с. 13 - 20)

Відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

З огляду на положення ст. ст. 77-80 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок доказування належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням принципу їх достатності факту повної сплати аліментів за вказаний ним період.

Однак, аналіз квитанцій про грошові перекази на рахунок ОСОБА_2 за період з 16 травня 2016 року по 16 лютого 2018 року не дає підстав для висновку, що кошти сплачені в якості аліментів, оскільки призначенням платежів у квитанціях є переказ особистих коштів, переказ на карту, поповнення карти/рахунку (а.с.13-16) При цьому у квитанціях, що стосуються наступного періоду, позивач в якості призначення платежів вказував, що ці кошти є аліментами. (а.с.16 - 20)

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність призначення платежу на квитанціях, не дає підстав вважати, що дані кошти не були аліментами, підлягають відхиленню, оскільки зводяться до переоцінки доказів, право на оцінку яких має лише суд в порядку ст.89 ЦПК України.

Відповідно до статтей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до повноліття.

Приймаючи до уваги, що в деяких квитанціях ОСОБА_1 зазначав призначення платежів як "аліменти", відсутність такої примітки свідчить про переказ коштів, що за своєю юридичною природою не є примусовим стягненням. Добровільна участь батька у матеріальному забезпеченні дитини, не звільняє його від обов`язку виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: Л.О.Каратаєва

М.М.Пищида