ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9127/20 Справа № 208/2405/20 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради про визнанння незаконними дій відповідача, зобов`язання здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2020 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради про визнанння незаконними дій відповідача, зобов`язання здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про направлення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради про визнанння незаконними дій відповідача, зобов`язання здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги до Господарського суду Дніпропетровської області відмовлено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради» «Про визнання незаконними дій відповідача; зобов`язання здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги» - закрито.

Роз`яснено позивачу про те, що, розгляд справи за вищевказаним позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року по справі №208/2405/20 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу районного суду - скасувати.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що даний спір не відноситься до цивільної юрисдикції, а тому вказана цивільна справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Кам`янський міськводоканал" Дніпропетровської обласної ради про визнанння незаконними дій відповідача, зобов`язання здійснити перерахунок оплати за житлово-комунальні послуги.

11 вересня 2020 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшло клопотання представник позивача про направлення справи до Господарського суду Дніпропетровської області на підставі ст. 10 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюються виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У пунктах 8,9 частини 1 статті 20 ГПК України зазначено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

- справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-ХІІ доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення предметної юрисдикції справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, в тому числі і за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, суди повинні були враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-ХІІ, вимоги статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України та встановлювати дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Юрисдикційність справ у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, було визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-370цс18 і зроблено висновок, що якщо справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, це не впливає на визначення юрисдикції цих спорів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року у справі №904/160/19 про банкрутство Комунального виробничого підприємства Камянської міської ради Міськводоканал ().

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень, якого передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу, визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч.3 ст. 7).

Разом з тим, в Кодексі України з процедур банкрутства не передбачено необхідності передачі справ за позовами фізичних осіб з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство до відкриття провадження у цивільній справі.

А тому, обґрунтування судом першої інстанції своїх висновків щодо необхідності направлення справи на розгляд до господарського суду на підставі ч.3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства є помилковим, оскільки дана норма права регулює відносини в справах, в яких стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Вказаним Кодексом не передбачена передача справ до суду господарської юрисдикції за підсудністю, провадження по яких відкрито після відкриття процедури про банкрутство.

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по справі.

Керуючись ст.ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

І.А.Єлізаренко