ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2057/20 Справа № 199/160/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що наказом Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 року № 9 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську ДПП, в подальшому переведений на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, яку займає по теперішній час.

27.08.2017 року екіпаж 402 у складі відповідача та іншого патрульного заступив на патрулювання на службовому автомобілі «Toyota Prius» держаний номерний знак НОМЕР_1 .

27.08.2017 року о 13 год. 40 хв. у місті Дніпрі на перехресті вулиць Яхненської та Симеренківської за участю службового автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року по справі № 199/6078/17 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експертного-дослідження № 19/12.2/1300 від 19.12.2017 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно - криміналістичним центром МВС, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої було пошкоджено службовий автомобіль «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_1 , складає 73 289,15 грн.

Таким чином, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, зумовленої винними протиправними діями відповідача, позивачу було спричинено матеріальну шкоду шляхом пошкодження службового автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 73 289,15 грн, відшкодувати таку шкоду в добровільному порядку відповідач відмовився.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 73 289,15 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року у позові відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, позивач просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, помилково посилався на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України 25.06.1995р. №243/95-ВР, оскільки матеріальна шкода, заподіяна відповідачем, має бути присуджена до відшкодування на підставі вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, суд першої інстанції посилався на те, що шкода, заподіяна відповідачем під час виконання ним службових обов`язків, має бути відшкодована згідно з вимогами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (яке було чинне на час ухвалення рішення) та у розмірі не більше тримісячного грошового забезпечення. Так як доказів того, що відповідач пошкодив автомобіль умисно, вчинив ДТП в стані сп`яніння або скоїв діяння, яке має ознаки злочину позивачем суду не надано, то на останнього може бути покладена лише обмежена відповідальність у розмірі тримісячного грошового забезпечення. Проте, позивачем не надано суду доказів про розмір місячного грошового забезпечення відповідача, що унеможливлює встановлення судом розміру відшкодування.

Погодитись з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції № 9 о/с від 21.01.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції.

27.08.2017 згідно з розстановкою сил та засобів цієї роти, екіпаж № 109, до складу якого також входив і відповідач, заступив на патрулювання на службовому автомобілі марки «Toyota Prius», державний реєстраційний номер 402/3889.

27.08.2017 року о 13 год. 40 хв. у місті Дніпрі на перехресті вулиць Яхненської та Симеренківської за участю службового автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є Департамент патрульної поліції (а.с. 6).

Факт пошкодження автомобіля «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за наведених обставин відповідачем під час виконання ним службового обов`язку, підтверджується також висновком службового розслідування від 26.09.2017 року (а.с.72-76).

Згідно з висновком експертного дослідження Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №19/12.2/1300 від 19.12.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, складає 73 289,15 грн.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року (справа 818/1688/16, провадження № 11-892апп18), а також Верховний Суд в постанові від 29.01.2020 року (справа №686/18159/18, провадження № 61-11996св19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

В рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якої охоплюються питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвело до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах 1 і 2 статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтям 255 та 257 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України, слід роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду; також слід роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова