Справа №442/4569/20
Провадження №2/442/1171/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої- судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Леськів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

з участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 54000 гривень заборгованості за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.05.2012 до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому 18000 грн. терміном на 30 днів, тобто до 23.06.2012 під заставу масла солодко-вершкового в кількості 500 кг, яке було пропечатане штампом ОСОБА_4 та зберігалось у холодильнику відповідача. На підтвердження укладення договору позики, відповідач надав йому відповідну розписку. 27.05.2012 до нього повторно звернувся відповідач з проханням позичити йому 36000 грн. терміном на 30 днів, тобто до 27.06.2012 під заставу масла солодко-вершкове в кількості 1000 кг., яке було пропечатане штампом ОСОБА_4 та зберігалось у холодильнику відповідача. На підтвердження передачі коштів та зобов`язання повернути кошти в строк, відповідач також надав відповідну розписку. 27.06.2017 відповідач надав йому розписку в якій зобов`язався повернути йому позичені кошти за попередніми розписками до 27.05.2020. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. Неодноразові звернення повернути кошти ігнорує.

23.07.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано14.08.2020.

Ухвалою судді від 17.08.2020 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 15.09.2020. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

15.09.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача у зв`язку із зайнятістю його адвоката в іншому процесі на 02.10.2020.

02.10.2020 розгляд справи відкладено через неявку відповідача на 16.10.2020.

16.10.2020 справа слухалась по суті, оголошено перерву до 09.11.2020.

09.11.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 23.11.2020.

23.11.2020 позивач в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив через його безпідставність, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат Фецяк В.Я. в судовому засіданні позов заперечив, обґрунтовуючи заперечення тим, що його довіритель наявну у нього заборгованість за представленими борговими розписками погасив, на підтвердження чого 10.10.2020 ними представлено суду відповідні розписки. Крім цього, заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи розписки від 27.06.2017, оскільки вказує, що така підписана не його довірителем. А також, подав заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

У статті 178 ЦПК України встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на встановлені законодавцем строки розгляду цивільних справ (у відповідності до ч.1 ст.275 ЦПК України 60 днів з дня відкриття провадження у справі), відкладень судових засідань з тих чи інших причин, зокрема за клопотаннями сторін, те, що відповідачі не скористались своїм правом на подання суду відзиву на позовну заяву та неподання заяви про перехід від спрощеного позовного провадження до загального, суд вирішив здійснити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відхиливши клопотання відповідача про призначення експертизи, як таке, що подане поза межами строків, визначених процесуальним законодавство та розцінює таке як зловживання стороною процесуальними правами та обов`язками. Крім цього, суд звертає увагу відповідача та його представника на те, що він не скористався своїм правом на проведення експертизи в позасудовому порядку.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Вимогами ст.ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

23.05.2012 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 18000 гривень, які зобов`язався повернути через місяць до 23.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 500 кг, яке є пропечатане ОСОБА_4 . На підтвердження отримання коштів та взятих зобов`язань надав ОСОБА_1 відповідну розписку.

27.05.2012 ОСОБА_2 власноруч написав розписку, відповідно до якої він того ж дня позичив у ОСОБА_1 36000 грн., які зобов`язався повернути через місяць до 27.06.2012. В заставу передав масло солодковершкове в кількості 1000 кг, яке є пропечатане ОСОБА_4 .

Крім цього, позивачем представлено суду розписку від 27.06.2017 про те, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 раніш позичені за розписками від 23.05.2012 в сумі 18000 грн. та розпискою від 27.05.2012 в сумі 36000 грн. до 27.05.2020.

Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК).

Частинами 3, 4 ст.545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст.527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як встановлено судом, оригінали вищевказаних боргових розписок перебувають в позикодавця, на них не зазначено про повернення оспорюваних сум, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане кореспондує з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові КЦС ВС від 12.11.2020 № 154/3443/18 (61-6026св20).

За таких обставин, установивши, що вказані розписки підтверджують отримання ОСОБА_2 від позивача як позику коштів у загальному розмірі 54000 грн., а договір позики передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відхиляє заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності за розписками від 23.05.2012 та від 27.05.2012, оскільки на підтвердження факту переривання строків позовної давності позивачем представлено розписку, надану ОСОБА_2 про зобов`язання повернути заборгованість за цими розписками в строк до 27.05.2020.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280 ЦПК України, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 54000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Павлів З.С.