Провадження № 2/344/922/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнення 768,40 грн. витрат по оплату судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнення 768,40 грн. витрат по оплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.2016 року відбулося ДТП за участі ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п. 2.3. б), 10.1, 10.4, 10.7 г) ПДР України в результаті чого водій моторолера ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження. Вказаний випадок 04.08.2016 року був внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000034114. Відповідно до постанови від 19.06.2017 року кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, у зв`язку з відсутністю у потерпілого середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, що є передумовою кваліфікації за ч. 1 ст. 286 КК України. Одночасно копію постанови направлено в Івано-Франківський міський суд для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Скоєним ОСОБА_2 правопорушенням позивачу завдано значної моральної шкоди: він зазнавав фізичного болю і душевних страждань, терпів незручності, пов`язані з проведенням медичних процедур під час лікування. Позивача тривалий час не полишало постійне відчуття тривоги, пов`язане з думками про цю аварію, відчував страх за своє здоров`я. Крім цього, моральна шкода пов`язана із неможливістю тривалий час експлуатувати пошкоджений моторолер реєстраційний номер НОМЕР_1 , який хоча й належить його дружині, але яким майже одноосібно користувався позивач. Додаткові душевні страждання у позивача викликали і викликають дії відповідача, які жодного разу не зустрівся зним, не попросив вибачення за скоєне, не говорячи вже про відшкодування завданої шкоди. Враховуючи вищевказані обставини, моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП оцінює в 20 000 гривень та витрати на судовий збір у розмірі 768 грн.

09.09.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві(а.с.24-26).

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 3000 грн. та судові витрати. Оскільки, тілесні ушкодження, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок ДТП носили легкий характер, про що свідчать висновки експерта та результати медичних обстежень, підтверджені відповідними довідками. Однак душевні страждання, що зумовили моральну шкоду, носять тільки описовий характер, не підтверджені висновками медичних фахівців, відсутня інформація про амбулаторне лікування в неврологічних відділеннях медичних закладів, а також про непрацездатність протягом тривалого терміну. Проте чітко зазначений в позовній заяві короткочасний розлад здоров`я. Зазначена сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 гривень не підтверджена жодним розрахунком та недостатньо обгрунтована(а.с.24-26).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19.06.2017 року ГУ НП в Івано-Франківській обл. було винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0003411 від 04.08.2016, яке закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального провадження(а.с.6).

27.07.2017 року постановою Івано-Франківського міського суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення(а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилом передбаченим ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається з довідки №5116 від 03.08.2016 року виданої МКЛ №1 ОСОБА_1 про те, що останній звертався 03.08.2016 року о 15.27 год. Травма 03.08.16 року - 14.30 год. Невиробнича. Діагноз: множинні забійні садна обох верхніх кінцівок і правої нижньої кінцівки. Забій правої половини грудної клітки. Алкотест - 0,00. Надана медична допомога : оброблення саден, асеп. пов`язка. Рекомендовано: амбулаторне лікування. 04.08.16 - до хірурга (а.с.7).

04.08.16 року ОСОБА_1 видано довідку 1292 в тому, що він звертався в ОКЛ в приймальне відділення і був оглянутий спеціалістами нейрохірургом. Діагноз: струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Множинні садна кінцівок. Рекомендовано: лікування по місцю проживання(а.с.8).

Згідно копії виписки із амбулаторної картки від 26.09.16 року, встановлено, що ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування в МП№1 в невропатолога з приводу травм, які отримав 03.08.2016 року під час ДТП(а.с.9).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Враховуючи стан здоров`я позивача, оскільки в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння відповідача, яке виразилось у спричиненні матеріальної шкоди позивачу, так як вказаними діями відповідача ОСОБА_2 завдано позивачу значних душевних страждань, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що вимогу про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., слід задоволити частково, стягнувши з останнього в користь позивача 5 000 грн. спричиненої йому моральної шкоди.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи учасників справи, які наведені у позові, у заяві про зміну позовних вимог та відзивах, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, виходячи з усіх заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вищенаведеного, відповідно до постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року №4, Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-266, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнення 768,40 грн. витрат по оплату судового збору - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 768,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 02.03.2020 року.

Суддя Пастернак І.А.