ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2019 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як його діти, дружина спадкодавця (а мати позивачів ОСОБА_5 померла раніше - ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Заяв до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не подавав, спадкова справа не відкривалась. Однак, спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4 через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, оскільки в передбачений законом строк зробили необхідний поточний ремонт в будинку, продовжували проживати в будинку, в якому зареєстровані. Реалізуючи своє право на спадщину, позивачі звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області було відмовлено з підстав, що дія зазначеної інструкції закінчилась 14.03.2004 року, на даний час змінилось законодавство, а тому визнати право власності на спадковий будинок позивачі можуть лише в судовому порядку, підтвердивши факт вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті батька.

На підставі зазначеного, представник позивача просила суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності в рівних частках по Ѕ кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.01.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.16/.

Померлому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 06.04.1972 року належав житловий будинок АДРЕСА_2 ) /а.с.17-18/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дружина спадкодавця ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.14/.

Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці не подавали.

Проте, діти померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, оскільки в передбачений законом строк зробили необхідний поточний ремонт в будинку, продовжували проживати в будинку, в якому зареєстровані, що підтверджується записами в паспортах позивачів та в будинковій книзі про реєстрацію їх місця постійного проживання в спадковому будинку /а.с.9,12,23-27/.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Судом достовірно встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 , а отже є, в силу ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

Реалізуючи своє право на спадщину позивачі звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області було відмовлено з підстав, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові та спадкоємцями подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії /а.с.28-33/.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З роз`яснення, наданого у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.3.3 цього Узагальнення, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом з тим, факт родинних відносин між померлим ОСОБА_4 і позивачем ОСОБА_2 підтверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах, а саме з експертного висновку №056/1255-а/2 від 21.11.2019 року /а.с.35/.

Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, так як жили та були прописані в спадковому будинку, тому набули право спадкування на житловий будинок, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 4, 12, 81, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в рівних частках по Ѕ кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська