Справа № 211/6776/20
Провадження № 6/211/176/20
У Х В А Л А

іменем України

25 листопада 2020 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Папарига В.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

встановив:

До Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява, в якій заявник просить: скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, повернувши стягувачу виконавчий напис без виконання.

Судом встановлено, що заявник в поданій заяві не погоджується з позицією приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63645945 від 17.11.2020 р. з примусового виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 51061 від 25.09.2020 року.

Відповідно до ч.2ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця простягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом судового розгляду є зобов`язання приватного виконавця усунути порушення, повернувши стягувачу виконавчий лист без виконання.

Відповідно до ч.1ст.287 КАС України,учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій,мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, в порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Проте із матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із заявою в порядку ст.447ЦПК України щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа, постанови про стягнення з боржника основної винагороди, постанови про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення основної винагороди, постанови про арешт майна.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон №1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другоюстатті 74Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже ,імперативною нормою-частиною другою статті 74 Закону №1404VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

У Кодексі адміністративногосудочинства України закріплено норми статті 287, відповідно до яких учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У справі, що розглядається, вимоги заяви ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій приватного виконавця як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення стосовно виконання рішення.

Тобто, у поданій заяві спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного виконавця, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Зважаючи на зазначене, звернення ОСОБА_2 до суду з вказаними вимогами не є підставою для розгляду спору в порядку цивільного судочинства, оскільки він фактично звернувся за захистом прав, порушених суб`єктом владних повноважень, що виникли із адміністративних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першоїстатті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, ap. № 29458/04; № 29465/04).

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 20КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

З огляду на те, що заявником оскаржуються дії приватного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа, стягнення з боржника основної винагороди, відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення основної винагороди, постанови про арешт майна, суд приходить висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а така бездіяльність приватного виконавця може бути оскаржено шляхом подання відповідного адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК Українисуд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186,447 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2020 року.

Суддя: В. А. Папарига