Ухвала

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 188/1958/13-ц

провадження № 61-2834ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів з повіреного,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів з повіреного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ 7-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14 грудня 2007 року, йому належав автомобіль марки MAZDA, модель - 6, випуску - 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , колір «чорна перлина». 30 жовтня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запропонували йому допомогу у продажі його автомобіля, на що він погодився. 06 листопада 2008 року він видав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 на право користування та розпорядження його автомобілем, оскільки вони обіцяли йому продати цей автомобіль за вигідною ціною та передати йому виручені від реалізації кошти. Вони домовилися, що всі свої дії повірені будуть попередньо з ним узгоджувати. В той же день він передав автомобіль ОСОБА_3 , який у свою чергу передав його відповідачу. 19 листопада 2008 року він дізнався про те, що відповідач зняв автомобіль з реєстраційного обліку, відігнав в інший населений пункт і продав його, приховавши це від нього. З цих підстав 20 листопада 2008 року він відмінив довіреність, видану ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 , написавши відповідну заяву у нотаріуса, про що повідомив повірених та вимагав повернення отриманих від реалізації автомобіля коштів у сумі 25 000 дол. США. У подальшому йому стало відомо, що автомобіль був проданий ОСОБА_2 за 19 000 дол. США шляхом видачі довіреності на іншу особу. З цих підстав 27 листопада 2008 року він звертався до правоохоронних органів, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Відповідач ОСОБА_2 не повернув йому отримані від реалізації автомобіля кошти або належний йому автомобіль, тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти, які були виручені за автомобіль MAZDA, модель - 6, випуск - 2007 рік, державний номерний знак НОМЕР_3 , колір «чорна перлина» у сумі 25 000 дол. США, що еквівалентно 703 000 грн та 2 000 грн судового збору.

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 січня 2019 року, визнано поважними причини пропуску строку позовної давності і поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів з повіреного. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів з повіреного задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 534 280 грн, що за офіційним курсом НБУ відповідає сумі 19 000 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 3 822,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду із вказаними позовними вимогами.

08 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2020 року в указаній вище справі.

В касаційні скарзі, з урахуванням доповнень до касаційної скарги, заявник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (щодо критеріїв оцінки поважності причин пропуску строку позовної давності) та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (щодо повноважень суду апеляційної інстанції щодо переоцінки поважності причин пропуску строку позовної давності на підставі тих же доказів, які досліджував суд першої інстанції).

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 188/1958/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів з повіреного.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 24 березня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська