ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року

м. Харків

Справа № 640/10507/18

Провадження № 22-ц/818/4946/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Попрас Юлія Вікторівна,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , Восьма Харківська нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 серпня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Попрас Юлії Вікторівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , Восьма Харківська нотаріальна контора про визнання заповіту' недійсним,

УСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, просив суд визнати заповіт від 20.02.2013 року, який був підписаний ОСОБА_3 , складеного та записаного за допомогою технічних засобів та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю.В. нікчемним та внаслідок цього недійсним з моменту' його підписання та посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що що він є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 він звернувся до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним його батьком у 2000 році. Разом з тим, у нотаріальній конторі йому повідомили про існування ще одного заповіту ОСОБА_3 від 2013 року, який суттєво позбавляє позивача частки у спадщини на користь доньки його батька - ОСОБА_4 , яка проживає в Ізраїлі. Зазначає, що про існування вказаного заповіту позивачу не було відомо. Після ознайомлення зі змістом вказаного заповіту, позивач вважає його нікчемним, оскільки вважає, що його померлий батько не міг через наявність хвороби очей у вказаний період часу не міг прочитати, власноручно здійснити запис у тексті заповіту. Почерк, що міститься у заповіті не відповідає дійсному почерку його батька. Позивач зазначає, що наявність значного погіршення зору у його батька підтверджується медичною документацію, а також висновком експертизи, яка проводилась за його клопотанням в іншій цивільній справі. Відзначає, що у зв`язку з наявність вказаних вад зору у його батька станом на дату укладення ним заповіту та вимоги чинного законодавства, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю.В. під час посвідчення оскаржуваного заповіту не було додержано встановленого порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки вищезазначені обставини беззаперечно підтверджують неможливість ОСОБА_3 самостійно прочитати та підписати заповіт, що свідчить про невідповідність його форми та порушення порядку його посвідчення. За вказаних обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 серпня 2020 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга містить посилання на те, що в своєму рішенні судом вказано, що він перевірив доводи викладені в зустрічній позовній заяві - цього не було бо така заява не подавалась.

Також, що в позові не було достатніх доказів того, що підписаний заповіт не відповідає внутрішньої волі заповідача - це не відповідає позову бо в позові йдеться про те, що форма заповіту не відповідає вимогам до заповіту Цивільного Кодексу України

В своєму рішенні судом першої інстанції зазначено, що в позові не було достатніх доказів та судом не встановлено, що підпис під заповітом робив не сам заповідач, проте в позові ОСОБА_1 стверджує саме те, що заповідач сам підписав заповіт але не міг самостійно його прочитати - таким чином рішення по справі не відповідає поданим вимогам в позові.

Судом не розглянуто клопотання від 26 .04.2019 року про виклик свідків по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що ставить під сумність законність інших рішень по справі при розгляді в касаційному та апеляційному суду .

Суд в своєму рішенні не дав оцінку письмовим доказам по справі які позивач додав як докази по справі : двох заповітів ОСОБА_7 з чого не зрозуміло чи були розглянути в судовому розгляді ці докази та чи прийняв суд ці докази чи не прийняв та з яких міркувань.

Суд оцінив докази по справі : Судову експертизу по справі № 378- КЕ/2017 та письмові покази громадянок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як такі, що є не належними або як такими, що не містять інформацію про предмет доказування та взагалі не стосуються предмета доказування, крім того суд вказує що ці докази є не допустимими тобто одержані з порушенням порядку встановленим законом - все це не відповідає обставинам справи бо законом не регламентується які самі письмові докази ним може бути подано, а які є такими, що отримані з порушенням закону це повинен вказати суд коли він відхиляє такі докази .

Судом в своєму рішенні або в ухвалі про закінчення підготовчого провадження не було розглянуто моє клопотання про те що відзив ОСОБА_10 не може бути розгляданий як доказ по справі бо ОСОБА_1 на свою адресу не отримав цього відзову з доданими до нього доказами по справі, також третій особі по справі ОСОБА_11 цей відзив був направлений на адресу в Харкові, коли вона проживала в Ізраїлі. А в нотаріальну контору цей відзов не направлявся зовсім, він подавав клопотання з цього питання неодноразово але суд на це клопотання не відповів.

Судом не вказано в своєму рішенні які саме докази відповідача по справі ОСОБА_10 визнані судом належними, допустимими та достатьньоми для прийняття рішення про те, що його батько на день підписання заповіту 20 лютого 2013 року мав фізичні вади прочитати цей заповіт самостійно без сторонньої допомоги.

Судове рішення не є обґрунтованим бо не ґрунтується на всебічно з`ясованих обставинах на які відповідачка посилається в своїх запереченнях як на підставу того, що вона там стверджує, бо ці її заперечення не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, оскільки до суду не надавались.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрунтованості.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_3 помер у віці 78 років.

20.02.2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого заповів усю належну йому частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_12 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю.В.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати нікчемним заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю.В.

Таким чином, оскарження правомірності посвідчення заповіту приватним нотаріусом Попрас Ю.В., порушуються права ОСОБА_12 як спадкоємиці.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц.

Виходячи з норм Закону "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави.

Натомість особа на користь якої вчинено односторонній правочин - заповіт, не була залучена до участі як відповідач.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно частини 2 статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Положеннями частин 1, 2 статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем не заявляв.

Установивши, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги роз`яснення надані у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а норми процесуального права застосовані не правильно, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 серпня 2020 рокузмінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.