ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2020 року

м. Харків

справа № 952/832/19

провадження № 22-ц/818/1472/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Яценка Є.І., в залі суду в м. Зачепилівка,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), починаючи з 05 листопада 2019 року на період її навчання до 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що донька ОСОБА_4 навчається за державним замовленням, може отримувати стипендію та працювати у вільний від навчання час. Суд необґрунтовано не взяв до уваги факт перебування на утриманні відповідача родини дружини та сина та відсутність грошових коштів для вплати аліментів на повнолітню доньку.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, викладені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовуються висновки суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача 1/5 частку його заробітку, суд першої інстанції виходив з рівності обов`язків батьків на утримання дитини, майнового положення відповідача та наявності на його утриманні сина, ненадання позивачем доказів, що обґрунтовують стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі ј частини від доходу відповідача.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2001 року, виданого Руновщинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис за № 35 від 27 липня 2010 року (а.с. 8).

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: с. Руновщина, Зачепилівський район, Харківська область (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 375 від 19 вересня 2019 року ОСОБА_4 навчається в Комунальному закладі охорони здоров`я «Красноградський медичний коледж» на 3 курсі спеціальності 223 Медсестринство за ОПП «Сестринська справа» денної форми навчання за державним замовленням з 01 вересня 2018 року, наказ про зарахування № 47-у від 14 серпня 2018 року. Термін навчання до 30 червня 2021 року (а.с. 9).

Відповідно до довідок Зачепилівської районної філії Харківського обласного центру зайнятості № 776 від 25 листопада 2019 року та № 777 від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна з 18 січня 2019 року та за період з 18 січня 2019 року по 18 листопада 2019 року отримала дохід у розмірі 5 993,72 грн. (а.с. 34, 35).

ОСОБА_2 працює в Харківському відділенні філії ЦТС «Ліски» АТ «Укрзалізниця» на посаді водія автотранспортного засобу, дохід з червня 2019 року по листопад 2019 року включно становить 72 218,81 грн. (а.с. 46).

10 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с. 28).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2011 року, виданого Руновщинською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю є ОСОБА_5 (а.с. 29).

Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як вбачається з диспозиції вказаної норми, умовою стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, є в тому числі наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.

Як встановлено судом, відповідач працевлаштований та отримує заробітну плату, дохід з червня 2019 року по листопад 2019 року включно становить 72 218,81 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано врахував майновий стан відповідача та позивача, обов`язок утримання дитини обома батьками, наявність на утриманні відповідача сина.

Враховуючи наведене вище, а також вимоги розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього можливості надавати доньці матеріальну допомогу у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває син спростовуються матеріалами справи та фактичними даними щодо розміру отриманого ним доходу.

Викладені в апеляційній скарзі аргументи відповідача щодо перебування на його утриманні дружини не є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, оскільки дружина відповідача за віком є працездатною особою. Будь-яких доказів, що свідчать про її непрацездатність відповідачем не надано.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до положень Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 05 листопада 2019 року, та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:О.В. Маміна С.С. Кругова Н.П. Пилипчук