УХВАЛА

iменем України

Справа № 330/2903/20

6/330/96/2020

"01" грудня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Куценко О.О., секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Якимівського районного суду Запорізької області подання Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про тимчасове обмеження права виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань відносно ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 на тій підставі, що на виконанні Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження 57696732 з виконання постанова № 49838360, постанова № 49838507 видані 25 січня 2016 року Якимівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 17865,52 грн.; стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 23065,65 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 19 січня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє, Виконавцем на адресу боржника надсилалися виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомив виконавця. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 03 листопада 2020 року повідомлено що, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово перетинала державний кордон України.

В зв`язку з чим просять тимчасово обмежити право виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 .

В судове засідання представник заявника ОСОБА_2 не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

В порядку ст.. 441 ч. 4 ЦПК України сторони виконавчого провадження в судове засідання не викликалися, а тому суд розглянув подання у їх відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження 57696732 з виконання постанова № 49838360, постанова № 49838507 видані 25 січня 2016 року Якимівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 17865,52 грн.; стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 23065,65 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 19 січня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє, Виконавцем на адресу боржника надсилалися виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомив виконавця. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Як слідує із доданих державним виконавцем до матеріалів подання документів, згідно інформації наданої на запити державної фіскальної служби, пенсійного фонду України, майно належне боржнику на праві власності відсутнє, рахунки в банківських установах відсутні, боржник не працює, доходів не має.

При цьому, до матеріалів подання державним виконавцем не долучено виклик ОСОБА_1 який направлений боржнику на адресу, зазначену у виконавчому листі.

В той же час, матеріали подання не містять належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем направлено вищевказані виклики.

За вимогами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку встановленому законом (ч.1). Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2). Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3). Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч. 4).

Згідно з ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» та статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну та визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених зазначеним законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та її намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не вказано доказів того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

У зв`язку з тим, що особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання». Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Тягар доказування при розгляді подання покладається на державного виконавця.

Діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суду не надано доказів того, що боржник ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України саме з метою уникнення виконання зобов`язань за вищевказаними виконавчими листами.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за виконавчим документом само по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів проте, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань та вчиняє дії, які ускладнюють виконання виконавчих листів, не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання виконавчих листів, зокрема, доказів про те, що боржник отримував виклики державного виконавця, що він має намір покинути територію України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до подання, не вбачається достатніх підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.33,64 Конституції України,ст. 441 ЦПК України, ст.18,25,31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України», суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні подання Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про тимчасове обмеження права виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань відносно ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: