Справа № 605/110/20
про залишення без руху
"02" березня 2020 р. Підгаєцький районний суд
Тернопільської області
головуючого судді Горуц Р.О.
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі та визнання права власності на спадкове майно за законом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі та визнання права власності на спадкове майно за законом.
Дана заява не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Закону України Про судовий збір (далі -Закону).
Згідно із ст.2 Закону платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Положенням ч.3 ст.6 Закону визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
В силу ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
У відповідності із підпунктом 1 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2102 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 4 пункту 1 ч. 2 ст.4 Закону визначено, що за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна позовна заява до суду.
Подана позовна заява ОСОБА_1 містить дві позовні вимоги.
Як вбачається із квитанції № 20 від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_1 при зверненні із позовною заявою в суд, було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., тобто за одну із двох позовних вимог, які зазначені у ній, тобто за позовну вимогу майнового характеру.
Таким чином, виходячи із вищевказаного, позивачу за подання даного позову, який містить дві позовні вимоги, з врахуванням уже сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн., слід доплатити судовий збір в розмірі 420,40 грн., а документ що підтверджує його сплату відповідно до положень ч.4 ст.177 ЦПК України, додати до позовної заяви.
Реквізити для сплати судового збору, за подання до Підгаєцького районного суду Тернопільської області позовної заяви, містяться на офіційному веб-сайті зазначеного суду.
Частиною 1 ст.177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
З таких підстав, вважаю за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі та визнання права власності на спадкове майно за законом залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання даної ухвали.
Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях Голдер проти Великої Британії від 21 лютого 1975 року, Де Жуффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Дотримання вимог ст.175 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.
Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху, жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, після усунення недоліків позову.
На підставі наведеного, керуючись ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі та визнання права власності на спадкове майно за законом, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання даної ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Р. О. Горуц