Номер провадження: 22-ц/813/412/20
Номер справи місцевого суду: 515/2161/15-ц
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача акціонерного товариства Комерційни банк «ПриватБанк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року (одноособово суддя Семенюк Л.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

07.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк) про визнання недійсним кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

23.04.2008 року між позивачем та Банком укладено кредитний договір № ODTOGA00000035 в іноземній валюті на суму 29 717,50 доларів США на строк до 23.04.2028 року. Згідно преамбули кредитного договору від імені «Банку» діяла особа, яка зазначена в п.9.1, а саме, начальник відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2 .

Також кредитний договір не містить посилань на документ (назва, дата його укладання), яким надається повноваження начальнику відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 представляти Банк та вчиняти від його імені певні дії, що мають юридичне значення.

З наявних доказів, на думку позивача, вбачається, що начальник відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 не мав належних повноважень на вчинення правочину, а тому він вважається не уповноваженою особою, що тягне за собою наслідки недійсності кредитного договору.

Згідно кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 23.04.2008 року по 23.04.2028 року включно у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 36 967,50 доларів США. З урахуванням викладеного, виникають сумніви з приводу того, чи мало відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», на дату укладання кредитного договору (23.04.2008 року), дозвіл та інші установчі документи, відповідно до постанови Національного Банку України №375 від 31.08.2001 року «Про затвердження Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень».

Вважає, що начальник відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 , не маючи належних повноважень, вніс до договору дані, які є несправедливими, що у подальшому потягло порушення його прав та законних інтересів.

У кредитному договорі не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій, відповідно до статей 5,11,13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року за №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Крім того, при підписанні кредитного договору не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

Відповідачем допущене істотне порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання вимог закону щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання.

Позивач не приймав участі у судовому засіданні 30.11.2018 року, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача також не приймала участі у судовому засіданні 30.11.2018 року, направила до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та просила у позові відмовити.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.11.2018 року у задовленні позовних вимог відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду першої інстанції від 30.11.2018 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Представник Банка надав копію довіреності №9269 від 20.11.2008 року, якою уповноважено начальника відділення Банка в м. Татарбунари Доротюка О.П. на вчинення дій, серед яких на передбачено повановажень на укладення правочинів і з урахуванням цього, начальник відділення Банка в м. Татарбунари ОСОБА_2 не мав належних повноважень, а тому вважається не уповноваженою особою, що тягне наслідки недійсності кредитного договору.

На дату укладення кредитного договору (23.04.2008 року) була чинна постанова Національного Банку України №375 від 31.08.2001 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.10.2001 року за №906/6097 «Про затвердження Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень», яка втратила чинність 08.09.2011 року (далі-Положення).

Виникають сумніви з приводу того, чи мало відділення в м. Татарбунари філії Банка на дату укладення кредитного договору, дозвіл та інші право установчі документи.

Начальник відділення в м. Татарбунари філії Банка, не маючи належних повноважень, вніс у договір дані, які не є справедливими, що у подальшому потягло порушення прав та законних інтересів позивача. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачі» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеії Ради Європи від 17.05.1973 року №543, зокрема, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватись за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

У Рішенні Констиуційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та абзацом 16 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення кредитного договору, а с. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві, як власному клієнту на його вимогу.

Всупереч вимогам п.1 ст. 11 закону України «Про захист право споживачів», ст. ст. 80,91,92 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позивачу при підписанні кредитного договору не було надано інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

На підтвердження позовних вимог було заявлено клопотання про проведення експертизи, після проведення якої наданий висновок від 08.06.2017 року про те, що на момент укладення кредитного договору від 23.04.2008 року реальна процентна ставка складає 15,90%, що є вищою від визначеної умовами договору.

Відмовляючи у позові суд застосував строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем, але такий строк не може застосовуватись у даних правовідносинах з тих підстав, що кредитний договір був укладений з 23.04.2008 року по 23.04.2028 року, тобто строк позовної давності необхідно враховувати з дати закінчення строку (23.04.2028 року) кредитного договору, у зв`язку з чим судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють строк позовної давності. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачу про зазначені обставини стало відомо лише у 2015 році, під час розгляду справи за позовом Банка до нього, як відповідача, а тому він не пропустив строк позовної давності.

Суд необґрунтовано застосував ст. 241 ЦК України, яка презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином, та, у встановленому порядку, наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

Судом встановлено, що начальник віділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 , який уклав оспорюваний кредитний договір, не мав відповідних повноважень на його укладення. З наданої Банком довіреності № 9260 від 20.11.2007 року вбачається, що вона видана начальнику відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 на здійснення від імені Банка перелічених у довіреності дій, серед яких відсутня дія на укладення кредитних договорів, а тому довіреність є неналежним доказом.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Банк в особі представника не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

23.04.2008 року між позивачем та Банком укладено кредитний договір № ODTOGA00000035, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит в розмірі 29 717,50 доларів США на строк до 23.04.2028 року. Кредитний договір від імені Банка укладений начальником відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» - Доротюком О.П. (а.с.6-8 т.1, а.с.4-12 т.2).

Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, позивачу надано інформацію про загальну вартість кредиту (а.с.203 т.1, а.с.7 т.2).

Додатком №3 до кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, встановлено Графік погашення кредиту в період з 25.05.2008 року по 23.04.2028 року включно (а.с.204-207 т.1, а.с.8,9 т.2).

17.12.2015 року і 13.09.2016 року представник Банка подала до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності (а.с.20,94 т.1).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №126/06/2017 від 08.06.2017 року: за результатами експертизи, виходячи з наданих документів, реальна процентна ставка на момент укладення договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року складає 15,90% і абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року складає 56 405,65 доларів США; за даними п.8.1 кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 12,96% річних і в межах наданих на дослідження документів, реальна процентна ставка та абсолютне значення подрожчання кредиту не визначені; в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження усіх витрат позичальника, передбачених на момент укладення кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року; в межах наявних матеріалів, на момент укладення договору, щомісячні платежі становлять від 88,05 доларів США до 371,99 доларів США; в межах наявних матеріалів, відсутнє документальне обґрунтування оформлення з надання кредиту за кредитним договором № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, а також оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; в матеріалах справи відсутні Додаток 1 «Детальний опис загальної вартості кредиту» і Додаток 2 «Графік погашення кредиту» за кредитним договором № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року; в результаті дослідження «Розрахунку заборгованості за договором № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, укладеного між Банком і ОСОБА_1 станом на 06.03.2015 року» відповідно до умов кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, в межах наявних документів встановлено суперечливі та неузгоджені дані, а саме: в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження оформлення операції з надання кредиту (розраухнкових документів щодо видачі) готівкою через касу Банка в загальній сумі 29 717,50 доларів США, що зазначені у банківському розрахунку станом на 06.03.2015 року; відсутні документальні підтвердження обґрунтування збільшення заборгованості (розрахункових документів щодо видачі кредиту) на загальну суму 1 314,51 доларів США за період з 22.04.2009 року по 22.04.2014 року; у розрахунку не відображено погашення заборгованості за основним боргом (в т.ч. погашення простроченої заборгованості за основним боргом), а наведено лише залишки основної заборгованості; в матеріалах справи відсутні докумнети бухгалтерського обліку та інші документи, які підтверджують суму заборгованості, що зазначена у розрахунку станом на 06.03.2015 року та відображають операції Банку за кредитним договором, а саме, відсутній рух коштів /виписки/ з відображенням обліку заборгованості за основним боргом /в т. ч. простроченої заборгованості/, вісутній рух коштів /виписки/ з відображенням обліку заборгованості за відсотками /в т. ч. простроченої заборгованості за простроченим відсотками/, вісутній рух коштів /виписки/ з відображенням обліку заборгованості за комісією /в т. ч. простроченої комісії/, вісутній рух коштів /виписки/ по рахунку № НОМЕР_1 , що передбачений п.8.2 кредитного договору для зарахування сплачених позичальником коштів у погашення заборгованості за кредитом, відсутній рух коштів /виписки/ по рахункам з відображенням обліку заборгованості по пені та штрафів; за наявними матеріалами (документами бухгалтерського обліку Банку), документальне підтвердження заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 704,71 доларів США, що наведена у розрахунку станом на 06.03.2015 року не встановлено; під час дослідження арифтемтично встановлено, згідно даних розрахунку станом на 06.03.2015 року, позичальником сплачено на виконання умов кредитного договору загальну суму в розмірі 30 100,53 долара США; встановити фактично сплачену суму заборгованості позичальника по кредитному договору за наданими платіжними документами не видається за можливе, оскільки частина з них у нечитабельному вигляді (а.с.134-155 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з недоведеності позовних вимог (а.с.215-218 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з таких підстав.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 202 ч.1, 203 ч.1-3 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 чт. 203 ЦК України (ст. 215 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2008 року між позивачем та Банком укладено кредитний договір № ODTOGA00000035, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит в розмірі 29 717,50 доларів США на строк до 23.04.2028 року, при цьому, кредитний договір від імені Банка укладений начальником відділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що начальник відділення Банка в м. Татарбунари ОСОБА_2 , який діяв від імені Банка, під час укладення кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року, не мав належних повноважень, тобто договір укладений не уповноваженою особою, що тягне наслідки недійсності кредитного договору від 23.04.2008 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правочин не може бути визнаний недійсним із зазначених підстав, оскільки в силу ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє у разі наступного схвалення правочину цією особою, при цьому, правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання, крім того, наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цівільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За обставинами справи, Банк своїми подальшими діями схвалив оспорюваний правочин, оскільки прийняв його до виконання, і, у зв`язку з тим, що схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює та припиняє цівільні права й обов`язки з моменту вчинення цього правочину, відсутні правові підстави для визнання правочину недійсним із зазначених підстав.

Позивач прийняв до виконання оспорюваний правочин, виконував його умови в частині погашення кредиту та процентів, за висновком експерта і розрахунком, станом на 06.03.2015 року позичальником сплачено на виконання умов кредитного договору всього 30 100,53 долара США.

Станом на час укладення оспорюваного правочину (23.04.2008 року), Банк надав позивачу, як споживачу, інформацію про загальну вартість кредиту, тобто дотримався вимог ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення правочину), у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання правочину недійсним з підстав ненадання необхідної інформації.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що: представник Банка надав копію довіреності №9269 від 20.11.2008 року щодо повноважень начальника відділення Банка в м. Татарбунари Доротюк О ОСОБА_3 , серед яких на передбачено повановажень на укладення правочинів; виникають сумніви з приводу того чи мало відділення в м. Татарбунари філії Банка на дату 23.04.2008 року на укладення кредитного договору, дозвіл та інші право установчі документи; начальник відділення в м. Татарбунари філії Банка, не маючи належних повноважень, вніс у договір дані, які не є справедливими; надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватись за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача; держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору; всупереч вимогам п.1 ст. 11 закону України «Про захист право споживачів», ст. ст. 80,91,92 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позивачу, при підписанні кредитного договору не надано інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність; на підтвердження позовних вимог було заявлено клопотання про проведення експертизи за висновками якої встановлено, що на момент укладення кредитного договору від 23.04.2008 року реальна процентна ставка складає 15,90%, що є вищою від визначеної умовами договору; суд необґрунтовано застосував положення ст. 241 ЦК України, яка презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином, та, у встановленому порядку, наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень; судом встановлено, що начальник віділення в м. Татарбунари філії «Южне ГРУ» ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 , який уклав оспорюваний кредитний договір, не мав відповідних повноважень на його укладення, - не заслуговують на увагу.

Із пояснень представника Банка вбачається, що довіреність на яку посилається позивач (№9269 від 20.11.2008 року,а.с.9 т.1) до уваги не слід приймати, оскільки вона стосується інших питань представництва. Надати копію довіреності неможливо, оскільки ОСОБА_2 звільнено з 18.09.2009 року, а довіреності, які видавались на його ім`я, знищені. Банк також зазначає, що згідно умов кредитного договору, Банком був наданий позивачу кредит, що свідчить про прийняття оспорюваного правочину до виконання (а.с.201 зворот т.1).

Зважаючи на викладене, обґрунтовано застосував положення ст. 241 ЦК України.

Позивач не зазначив які саме несправедливі відомості внесені до оспорюваного правочину й не надав на підтвердження зазначених обставин належних та допустимих доказів, як не довів факту обману.

Сукупну вартість кредиту визначено у додатку №1 до кредитного договору.

Станом на час підписання правочину Банк надав позивачу, як споживачу, необхідну інформацію про загальну вартість кредиту, про особу кредитодавця, тобто дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення правочину).

Суд першої інстанції навів належну оцінку висновку судово-економічної експертизи №126/06/2017 від 08.06.2017 року з врахуванням того, що експерту для дослідження надавалась лише частина письмових доказів щодо укладення та виконання кредитного договору № ODTOGA00000035 від 23.04.2008 року.

Доводи позивача із посиланням на те, що вирішуючи спір, суд обґрунтував рішення із посиланням на пропуск строку позовної давності, - приймаються до уваги.

Строком позовної давності захищається порушене право особи, разом з тим, якшо вимоги є недоведеними, суд відмовляє у позові за недоведеністю (необґрунтованістю) вимог і не веде мови про строки позовної давності.

За таких обставин, судження суду стосовно строку позовної давності підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду (а.с.218 т.1).

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивач не довів своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог, разом з тим, мотивувальна частина рішення суду містить судження щодо строків позовної давності, рішення суду підлягає зміні з виключенням із мотивувальної частини рішення суду судження стосовно пропуску строку позовної давності.

CУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (сти. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3, ч.7 ЦПК України).

Позивач, як споживач, звільнений від судових витрат, відповідач мє право на відшкодування судових витрат, відповідно до вимог ч.7 ст. 141 ЦПК України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду судження стосовно пропуску строку позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 02.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков