Справа № 203/3259/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . 09.07.2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №0418/7317/2012 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 , коштів в сумі 320000 грн., в рамках виконання якого 24.07.2013 року державним виконавцем було накладено арешт на майно та оголошено заборону його відчуження. 16.07.2014 року Кіровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було проведено електронні торги з продажу спірної квартири, переможцем яких став ОСОБА_3 , якому було видано свідоцтво про право власності та за яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру. Проте, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2015 року у справі №203/6922/14-ц, було визнано недійсним протокол про проведення електронних торгів №1915 від 22.08.2014 року та акт від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги. Внаслідок цього, 25.01.2016 року він (позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішень про державну реєстрацію прав та записів про право власності. 27.01.2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було винесено ухвалу про накладення обтяження на квартиру та заборону її відчуження. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.04.2016 року було визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №702 від 23.09.2014 року, скасовано рішення від 23.09.2014 року про державну реєстрацію права власності на квартиру. 28.09.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду від 07.04.2016 року було залишено в силі. 14.08.2016 року приватним нотаріусом Заверухою Н.І. на екземплярі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 23.09.2014 року було проставлено відповідні відмітки про скасування, з посиланням на рішення суду від 07.04.2016 року. Проте, при звернення до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру, було встановлено, що право власності на останню зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є. Посилаючись на те, що на момент укладання цього договору рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2015 року було визнано недійсним протокол про проведення електронних торгів №1915 від 22.08.2014 року та акт від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги, тривав розгляд справи про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішень та записів про право власності, позивач просив витребувати на його користь з незаконного володіння та користування ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.01.2016 року та скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 13.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 20.05.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та останню призначено до розгляду по суті.

В підготовчому судовому засіданні позивач зазначив про підтримання позову. Після призначення справи до розгляду по суті до суду не з`явився, не повідомивши про причини своєї неявки.

Відповідачі за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не надали та будь-яких клопотань по справі не заявляли.

Треті особи пояснень по суті справи не надали. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є/Є. в наданій заяві просила розглядати справу без її участі. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомив.

Враховуючи, що підготовчі дії по справі було проведено, явка сторін судом обов`язковою не визнавалась, позивач від пред`явленого позову не відмовлявся, а також враховуючи достатність наявних у справі матеріалів для перевірки доводів позовної заяви та прийняття рішення по суті справи, суд у відповідності до ст.ст.223,247 ЦПК України визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.2000 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.04.2013 року у справі №0418/7317/2012, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 було стягнуто кошти в сумі 320000 грн. та судові витрати в сумі 3200 грн.

На виконання вказаного рішення 09.07.2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №0418/7317/2012, який стягувачем було пред`явлено до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця від 24.07.2013 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження.

16.07.2014 року в рамках виконавчого провадження було проведено електронні торги з продажу спірної квартири, переможцем яких став ОСОБА_3

18.09.2014 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, на підставі якого ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. 23.10.2014 року.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2015 року у цивільній справі №203/6922/14-ц, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним протокол про проведення електронних торгів №1915 від 22.08.2014 року та акт від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.04.2016 року у цивільній справі №203/299/16-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №702 від 23.09.2014 року, скасування рішення від 23.09.2014 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Крім того, ухвалою суду від 27.01.2016 року, постановленої в рамках цивільної справи №203/299/16-ц. було накладено обтяження у вигляді арешту спірної квартири, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.01.2016 року було внесено відповідний запис.

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.01.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є.

На підставі вказаного договору 19.01.2016 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

В зв`язку з цим, рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 19.08.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності на квартиру.

Статтею 330 ЦК України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положеннями ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на зазначені приписи, правила ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, та на час розгляду справи судом має право власності чи речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цим діянням наслідкам.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця, учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч.4 ст.656 ЦК України за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Уразі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, майно повертається не боржнику, а організатору торгів для проведення повторної організації і проведення торгів.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ч.2 ст.388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Власник з дотриманням вимог ст.ст.387,388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Суд враховує, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2015 року у цивільній справі №203/6922/14-ц було визнано недійсним протокол про проведення електронних торгів №1915 від 22.08.2014 року та акт від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги.

Вказане свідчить, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 19.01.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у останнього вже не було достатніх правових підстав для розпорядження спірною квартирою, право власності на яку він набув на підставі визнаного недійсним акту від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги.

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.04.2016 року у цивільній справі №203/299/16-ц було визнано недійсним і свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №702 від 23.09.2014 року, а також скасовано рішення від 23.09.2014 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 .

Також суд враховує, що наслідки недійсності правочину щодо повернення сплачених ОСОБА_3 коштів, а також щодо повернення майна організатору торгів для повторної реалізації, не застосовувались та відповідними заінтересованими особами не заявлялись. Будучі обізнаним про ухвалення рішення суду від 27.05.2015 року у цивільній справі №203/6922/14-ц останній квартиру не повернув та за відсутності законних підстав відчужив її за договором купівлі-продажу від 19.01.2016 року.

Суд також приймає до уваги, що підставою визнано недійсним протоколу про проведення електронних торгів №1915 від 22.08.2014 року та акту від 18.08.2014 року про проведенні електронні торги стало порушення порядку призначення та проведення торгів, оскільки на момент їх проведення звіт про оцінку арештованого майна втратив чинність, а враховуючи, що від належного визначення дійсної ринкової ціни майна безпосередньо залежало визначення стартової ціни лота, визначення її нижче дійсної ринкової вартості призвело б до порушення права боржника ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, враховуючи, що належна позивачу квартира була відчужена внаслідок її продажу з прилюдних торгів, проведених з порушенням встановленого законом порядку та в подальшому було визнано недійсними протокол та акт про проведення електронних торгів, свідоцтво про право власності, суд приходить до висновку, що в даному випадку укладений в подальшому договір купівлі-продажу не підлягає визнанню недійсним та належним способом захисту порушеного права є витребування майна із чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача.

Також немає необхідності скасовувати державну реєстрацію права власності за відповідачем на квартиру, оскільки рішення суду про витребування майна у відповідача на користь позивача, в силу приписів п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п.67 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року, є підставою для державної реєстрації прав позивача на квартиру.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1119 грн. 04 коп. В іншій частині судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,15,16,203,204,215.216,330,387,388 ЦК України, ст.ст.4,5,10-13,76-81,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1119 грн. 04 коп.

В іншій частині судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак