Номер провадження: 22-ц/813/3661/20
Номер справи місцевого суду: 507/375/19
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 13 червня 2019 року у складі судді Вужиловського О.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору про надання позики, у тому числі й на умовах фінансового кредиту №1-1-77780 від 13.08.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 ; стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» кредитної заборгованості в розмірі 22 352,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20.10.2018 між ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №77780. Згідно з договором відповідач повинна повернути отримані кошти у встановлений договором строк, а також сплатити проценти згідно відсоткової ставки. В разі несвоєчасного виконання зобов`язань, відповідач повинен сплатити пеню, передбачену договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці позику у розмірі 15 070 грн. Дана сума була перерахована платіжною системою ВЕЙ ФОР ПЕЙ, що підтверджується карткою бухгалтерського рахунку № НОМЕР_1 з 01.01.2018 по 11.12.2018. Позивачем отримано акт про правопорушення Нацкомфінпослуг №86/16-4/15 від 04.02.2019, в якому зазначено, що при укладені вказаного договору рішення щодо прийняття пропозиції (акцепт) надавалося шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик, без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, тому вказаний договір є нікчемний. Відповідач не повернув отримані кошти в строки, зазначені в договорі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 22 352 грн. 84 коп., а саме заборгованість за кредитом 10 897 грн. 15 коп., заборгованість по процентах 4 244 грн. 94 коп., пеня 6 810 грн. 75 коп., штрафи 400 грн.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 13 червня 2019 року позов ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за договором надання позики на умовах фінансового кредиту задоволено повністю. Визнано дійсним договір надання позики на умовах фінансового кредиту від 13 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Компаньйон Фінанс» заборгованість за договором надання позики на умовах фінансового кредиту від 13 серпня 2018 року у сумі 22352 грн. 84 коп., а саме: заборгованість за кредитом 10897 грн. 15 коп., заборгованість по процентам 4244 грн. 94 коп., пеня 6810 грн. 75 коп., штрафи 400 грн., а також судові витрати в сумі 3842 грн., всього 26194 грн. 84 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, розподіливши судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жодних дій, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», які б свідчили про прийняття ним пропозиції відповідач не вчиняв, тобто договір є неукладеним. Не лише не дотримана письмова форма договору, як це вважає позивач, а відповідач договір не укладав, тому суд неправомірно застосував ст. 218 ЦК України до неукладеного правочину. Позивач не довів факт надсилання договору про надання фінансової позики на умовах фінансового кредиту відповідачу та не надав докази належності позивачу цифрового підпису. Позивачем не надано доказів підписання договору відповідачем. Суд неправомірно врахував як докази паперові копії електронних доказів, що не завірені у встановленому порядку. На офіційному сайті позивача взагалі не розміщено договір фінансової позики на умовах фінансового кредиту. Тобто відсутні дані про вартість кредиту, відсотки тощо. В наданій позивачем незавіреній копії електронного договору зазначено розмір 2,5 відсотки пені за кожний день прострочення пені. Тобто річна ставка пені складала 900 відсотків. І це при тому, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. При цьому, облікова ставка НБУ станом на 20.10.2018 складала 18 відсотків річних. На сайті позивача зазначено, що кредити видаються під 1,99 відсотків на день або 726 відсотків на рік, що є грубим порушенням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», адже проценти не можуть перевищувати облікової ставки НБУ більш, ніж в 2 рази.

30.09.2019 позивач подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін.

18.02.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надала всі свої персональні дані для отримання позики, зазначила платіжну картку для отримання коштів, внесла у відповідні вікна в договір код-підпис, фактична погодила з позивачем всі істотні умови договору, отримала кошти, частково погашала їх, фактично виконувала умови договору, однак в повному обсязі не повернула позику, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач прийняла виконання договору позики, а тому вимоги про визнання дійсним договору про надання позики, а також стягнення заборгованості, яка виникла за договором, підлягають задоволенню.

З вказаним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до пунктів 1, 11 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Встановивши на підставі наданих сторонами доказів в їх сукупності та взаємозв`язку обставини справи, вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу укладання та виконання договору споживчого кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Особливості укладання договору споживчого кредиту в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Частиною 1 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг",електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг",оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України,використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 642 ЦК України,відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно вимог ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу ч. 2 ст. 218 ЦК України можна зробити висновок, що укладений усно, з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, може бути визнаний дійсним виключно за одночасного існування таких обставин: 1) вказаний правочин укладений, тобто у випадку, коли таким правочином є договір - відповідно до ст. 638 ЦК України сторони мають погодити всі істотні умови такого договору; 2) одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину; 3) інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання.

За відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин неможливо визнати такий недійсний за законом правочин дійсним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-77780 від 13.08.2018 не відповідає вимогам частини 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", оскільки відсутні передбачені зазначеними нормами докази підтвердження прийняття пропозиції про укладення договору, а саме: відповідач не надсилала позивачу електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; не заповнювала формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, електронним підписом договір не підписано.

ОСОБА_1 категорично заперечує факт погодження та обізнаності про умови договору про розмір процентів, об`єктивні доказзи про те, що вона була повідомлена про зміст таких, відсутні.

Укладення електронного договору за відсутності належної оферти або акцепту, не може бути прирівняне до договору, укладеного в письмовій формі. У зв`язку з цим, такий договір не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з недійсністю договору.

Більш того, надання акцепту у такій формі суперечить положенням абз. 3 частин 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", про що зазначено в акті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 04.02.2019 N86/16-4/1, якою встановлено недотримання порядку укладання електронного договору.

Встановивши обставини, які свідчать про недотримання вимог щодо порядку укладання Договору, передбачених ч. 2 ст. 218 ЦК України, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для визнання договору дійсним відсутні, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки позивачем не доведений факт укладання сторонами договору фінансового кредиту, відсутні підстави й для стягнення грошових коштів як заборгованості на виконання умов цього договору. Разом із тим, недотримання форми договору за наявності підтвердження факту отримання коштів свідчить про право ТОВ «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» на повернення коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Зважаючи на викладене, судом невірно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 13 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.03.2020.

Головуючий:

Судді: