Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 760/14330/15-ц

провадження № 61-29580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва, у складі судді Лазаренко В. В., від 19 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., від 15 березня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (далі - ПАТ «Банк Золоті Ворота», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», назва якого змінена на ПАТ «Банк Золоті Ворота», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 39/08-F, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 79 тис. доларів США зі сплатою процентів у розмірі, який в процесі виконання договору корегувався та складав у відповідні періоди 16,5%, 10,5% та 9,5% річних, з кінцевим строком повернення не пізніше 11 червня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 12 червня

2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки

№ 39/08-F-П. Позивач вказував, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 05 липня 2015 року у нього утворилась заборгованість, яка складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом - 14 079, 98 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 295 843,03 грн; суми простроченої заборгованості за відсотками - 61,53 доларів США, що еквівалентно 1 292, 84 грн; пені за кредитом та відсотками, розрахованої за період з 04 липня 2012 року по 05 липня 2015 року - 11 903, 71 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути зазначену заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва

від 19 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 12 червня 2008 року № 39/08-F у розмірі 14 141,51 долар США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 297 135,87 грн, а також пеню - 11 903,71 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано, доказів, які достовірно підтверджують оплату кредиту чи іншу суму заборгованості, квитанцій по оплаті не надано.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що заборгованість позичальника за спірним кредитним договором підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості на підставі наданих виписок по особовим рахункам є неправильною, оскільки представник відповідача не зазначив, в чому саме полягає неправильність визначення суми боргу, доводів на підтвердження своїх заперечень не навів. Підписанням кредитного договору сторони домовились, що банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог Національного банку України та умов кредитного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що наданий банком розрахунок заборгованості не підтверджується первинними документами, на основі яких здійснено цей розрахунок. Заявник вказує, що позивач не надав доказів на підтвердження розрахунку суми нарахованої заборгованості за кредитним договором. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на контррозрахунок відповідача та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи. Також зазначає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності у нього ліцензії на здійснення валютних операцій.

Судові рішення оскаржуються лише у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 . В іншій частині не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», назву якого змінено на ПАТ «Банк Золоті Ворота», та ОСОБА_1 укладено договір № 39/08-F про надання споживчого кредиту (зі змінами, внесеними договором про зміни від 07 грудня 2009 року № 1, договором про зміни від 08 лютого 2013 року № 2, договором про зміни від 20 грудня

2013 року № 3, договором про зміни від 13 травня 2014 року № 4).

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання споживчого кредиту банк зобов`язався 12 червня 2008 року надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 79 тис. доларів США, а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (додатки № 1, 2, 3, 4 до кредитного договору), але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 11 червня 2015 року.

Відповідно до пункту 3.2.1 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язаний здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

Пунктом 4.1.3 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з пунктом 5.9 кредитного договору позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

Підписанням кредитного договору сторони домовились, що банк самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог Національного банку України та умов кредитного договору (пункт 5.17 договору про надання споживчого кредиту).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, зокрема, щодо повернення кредиту та сплати процентів, 12 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №39/08-F-П (із змінами, внесеними договором про зміни від 13 травня 2014 року № 1).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 05 липня

2015 року заборгованість за кредитним договором від 12 червня

2008 №39/08-F становить: суму простроченої заборгованості за кредитом - 14 079,98 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 295 843,03 грн; суму простроченої заборгованості за

відсотками - 61,53 доларів США, що еквівалентно 1 292, 84 грн; пеня за кредитом та відсотками - 11 903,71 грн.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Подібні положення містились у статтях 57, 60, 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості за спірним кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим банком, та виписками по особовому рахунку позичальника. Позичальник не спростував розмір заборгованості за спірним кредитним договором. Суд апеляційної інстанції надав оцінку контррозрахунку заборгованості, проведеному стороною відповідача, вказавши, що він здійснений особою, яка не має процесуального статусу у справі, а також навів підстави для відмови у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи, зазначивши, що відповідач не вказав, в чому саме полягає неправильність розрахунку суми заборгованості, наданого банком.

Посилання касаційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не впливають на результат розгляду справи, ураховуючи те, що відповідач скористався своїми процесуальними правами під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 березня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович