_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 501/3058/18
Провадження № 2/947/868/20
УХВАЛА

04.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Кириковій О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2018 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, в якій позивач просить суд:

- скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу виконавчої служби Одеського міського управління юстиції І.О.Кіптікова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №983914 від 18.08.2009 року (запис про обтяження №8974861);

- скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу виконавчої служби Одеського міського управління юстиції І.О.Кіптікова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №349185 від 16.09.2009року (запис про обтяження №9062291);

- скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу виконавчої служби Одеського міського управління юстиції І.О.Кіптікова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №33296166 від 27.06.2012року (запис про обтяження №12705123);

- скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу виконавчої служби Одеського міського управління юстиції І.О.Кіптікова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42489841 від 22.01.2014року (запис про обтяження №5729134).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2018 року передано вказану справу за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

20 грудня 2018 року вказана справа надійшла до Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08 січня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.06.2019 року витребувано з Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірені копії виконавчих проваджень, в рамках яких було винесено: постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №983914 від 18.08.2009 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №349185 від 16.09.2009 року.

Суд зазначає, що починаючи з серпня 2019 року позивачка та її представник жодного разу не з`явились до підготовчого судового засідання.

Так, у підготовче судове засідання призначене на 27.08.2019 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник була належним чином повідомлена, що підтверджується довідковим листом про сповіщення від 27.08.2019 року, про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладено судом на 03.10.2019 року.

У підготовче судове засідання призначене на 03.10.2019 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник була належним чином повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням про сповіщення, однак 03.10.2019 року представник надала до суду заяву про відкладення судового засідання, з підстав перебування у відрядженні, без надання належних доказів на підтвердження таких обставин.

У зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладено судом на 04.11.2019 року.

У підготовче судове засідання призначене на 04.11.2019 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник була належним чином повідомлена, що підтверджується довідковим листом про сповіщення від 03.10.2019 року, про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладено судом на 10.12.2019 року.

10.12.2019 року судом було перепризначено підготовче судове засідання на 27.01.2020 року у зв`язку з перебування головуючого по справі судді Калініченко Л.В. у відпустці.

У підготовче судове засідання призначене на 27.01.2020 року позивач та її представник знов не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з чим, підготовче судове засідання було відкладено судом на 04.03.2020 року.

У підготовче судове засідання призначене на 04.03.2020 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник була належним чином повідомлена, що підтверджується довідковим листом про сповіщення від 27.01.2020 року, однак представник 03.03.2020 року надала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням в іншому судовому процесі, без надання належних доказів на підтвердження таких обставин.

Одночасно суд зазначає, що позивачем та її представником заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили.

Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З урахуванням викладеного, оскільки представник позивача Єштокіна ОСОБА_3 В. була сповіщена належним чином про вищевказані судові засідання призначені на 27.01.2020 року та 04.03.2020 року, позивач ОСОБА_4 у відповідності до положень ч.5 ст.130 ЦПК України, вважається такою, що сповіщена про дату, час і місце проведення вказаних судових засідань.

На підставі зазначеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та її представник повторно не з`явились до судового засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що позивач та її представник починаючи з 27.08.2019 року, не з`явились до судового засідання жодного разу, надаючи періодично до суду необґрунтовані заяви про відкладення судового засідання, що призводить до подальших відкладень судових засідань та затягування розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13, також дійшов висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

З урахуванням викладеного, судом не приймається подане представником позивача 03.03.2020 року клопотання про відкладення судового засідання, як підстава для відкладення судового засідання та з урахуванням необґрунтованості викладених посилань у клопотанні належними доказами, суд не приймає такі посилання, як підтвердження поважної причини неявки представника позивача до судового засідання 04.03.2020 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Отже ЦПК України не передбачає обмежень щодо не можливості залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з неявкою позивача у судові засідання під час підготовчого провадження по справі.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду,у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач та її представник повторно не з`явились до судового засідання про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином; не повідомивши суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило; у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення її заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.