Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року

м. Одеса

Справа № 521/11694/16ц

Провадження № 2/521/71/20

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Дробот В.В.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник - ОСОБА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 .

Представник - Попроцький Д.М.

Третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності в порядку спадкування -

в с т а н о в и в:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 із вимогою про визнання недійсним договору № 1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , укладений 01 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , обґрунтовуючи свої вимоги таким.

01 вересня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу №1-90/13. Предметом договору виступало рухоме майно - два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» за адресою: Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Підставою позову було те, що нібито ОСОБА_6 отримавши 100% передоплату не передав ці контейнери відповідачу. Ціна продажу контейнерів - 20000,0 грн. У січні 2014 року відповідач звернувся до суду до чоловіка позивачки ОСОБА_6 , з позовом про визнання права власності, усунення перешкод та витребування майна.

Представник чоловіка позивачки, який знаходився у той час при смерті, подав заяву про визнання позову та просив суд розглядати справу у його відсутності. 31 січня 2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №509/338/14-ц в якому, визнано право власності на ці контейнери за відповідачем. Дізнавшись, про рішення суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу про скасування цього рішення та ухвалення нового, через те, що були порушені її права як співвласника.

Ухвалою від 11 грудня 2014 року рішення першої інстанції було залишено в силі. Також позивач зверталась до ВССУ з касаційною скаргою та Ухвалою від 16 вересня 2015 року позивачці було відмовлено та залишено в силі рішення суду першої інстанції. Однією з підстав відхилення її скарг було те, що спірний договір купівлі-продажу контейнерів є дійсним, в судовому порядку не оскаржувався. Іншою підставою те, що її чоловік - ОСОБА_6 був фізичною особою підприємцем. Оскільки позивач є вдовою померлого ОСОБА_6 , майно, а саме контейнери, які були придбані під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки згоди на продаж зазначених контейнерів позивач своєму чоловіку не надавала, повноважень на продаж її частки майна він не мав, то позивач вважає, що договір купівлі-продажу №1-90/13, предметом якого виступали два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» є недійсним. Ѕ частини двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу ТОВ «Промтоварний ринок» належать позивачці на праві спільної сумісної власності, так як були придбані під час проживання у шлюбі з ОСОБА_6 , а договір купівлі-продажу двох металевих контейнерів є недійсним, так як він був укладений без згоди позивача.

14 січня 2014 року ОСОБА_6 було складено заповіт, де усе майно заповідається ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_4 є зацікавленою особою, рішення суду може вплинути на її права та обов`язки. На підставі викладених обставин, з метою захисту своїх прав та інтересів, позивач вимушена звернутись до суду з означеним позовом.

У наступному судовому засіданні позивачем було уточнені позовні вимоги, де вона просила визнати недійсним договір №1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці НОМЕР_3, на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард. Овідіопольський р -н, Одеська область, укладений 01 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини двох двадцяти фунтових металевих контейнерів, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р-н. Одеська область, як на спільно нажите майно подружжя.

Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке.

Позивач вже зверталася до Апеляційного суду Одеської області (апеляційне провадження 22-ц/785/9188/14) за апеляційною скаргою до відповідача ОСОБА_3 про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про визнання права власності на два спірних контейнери, придбаних за договором купівлі-продажу між ОСОБА_6 , як продавцем та ОСОБА_3 , як покупцем, за ОСОБА_3 недійсним з підстав того, що Ѕ цього майна є власністю позивачки, як дружини відчужувана. У своїй апеляційній скарзі від 08 вересня 2014 року на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2014 року ОСОБА_5 просила суд також, як і у цьому провадженні недійсним, посилаючись на те, що відповідач не є власником об`єкту продажу так як це майно було придбано у шлюбі на власні кошти подружжя, та яке не належить особисто останньому на жодних правових підставах, а тому він навіть фактично не міг укласти жодного договору щодо продажу цього майна. Вказані вище обставини не були судом першої інстанції належним чином встановлені, хоча мають суттєве значення для розгляду справи.

З цього приводу просила скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2014 року. В ухвалі апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. (провадження № 22- ц/785/9188/14) були встановлені наступні преюдиційні факти, які наступному окремому доказуванню не підлягають.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що контейнери є спільним майном подружжя та вона, як дружина відповідача, має право на Ѕ частину контейнерів. Одночасно посилалась на те, що згоди на їх відчуження не надавала. Результатом наділення юридичних осіб, приватних підприємств та фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності.

Встановлено, що ОСОБА_6 був приватним підприємцем, цей факт підтверджують наступні докази: - свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 від 14 лютого 2006 року; - свідоцтвом платника єдиного податку ОСОБА_6 від 01 січня 2012 року. Цей факт також підтверджується тим, що спірні контейнери є майном для ведення підприємницький діяльності, а володіти цим майном та переоформити його, а у подальшому укласти договір про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності з ТОВ «Промтоварний ринок» може тільки юридична особа. Вищенаведений факт також підтверджується договорами про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Промтоварний ринок», яким останній надавав підприємцю торгове місце для встановлення двох двадцяти футових контейнерів і здійснення з них торгівельної діяльності.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню так як спірні контейнери належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 , були за життя відчужені ним за договором купівлі-продажу та актом прийому-передачі та оплати Товару від 20 вересня 2013 року, та вони не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В ухвалі ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) були встановлені наступні преюдиційні факти, які наступному окремому доказу не підлягають. Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_5 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_6 ), оскільки відповідно до оцінених судом доказів воно належало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 , який використовував його у підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку. Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи та правовому висновку Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року (справа № 6-79цс13). Тому, ухвала апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року (провадження 22- ц/785/9188/14) та ухвала ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) встановили преюдиційний факт того, що: - ОСОБА_6 є приватним підприємцем; - спірне майно (два двадцяти футових металевих контейнера, на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) належали фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 , як майно придбане та використане в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку; - це спірне майно (два двадцяти-футових металевих контейнера, на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Ці факти не можуть бути повторно доводитися чи оспорюватися. Тому доводи та обґрунтування позивачки спростовуються преюдиційними фактами. Тому, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 у справі № 521/11694/16-ц у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду доповнення до заперечень на позовну заяву, в яких зазначив, що позивачка посилається на існування копії Договору на обслуговування та охорону контейнера датованого 2000 роком, але вона не надала суду хоча б для огляду оригінал цього договору від 2000 року. Тому, згідно до вищенаведеного, вважаємо цей доказ, на який посилається позивачка неналежним та недопустимим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а єдиним спадкоємцем за законом, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини є її дочка - ОСОБА_1 , що підтверджується листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в Одеській області Гуляєвої Наталії Василівни від 04 листопада 2019 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 як правонаступник позивача надала до суду уточнену позовну заяву, за якою просила суду визнати недійсним договір №1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці НОМЕР_3, на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р- н, Одеська область, укладений 01 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача просив врахувати подані раніше заперечення проти позову як відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

01 вересня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу №1-90/13. Предметом договору виступало рухоме майно - два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці НОМЕР_3 на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» за адресою: Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Підставою позову було те, що нібито ОСОБА_6 отримавши 100% передоплату не передав ці контейнери відповідачу. Ціна продажу контейнерів - 20000,0 грн.

У січні 2014 року відповідач звернувся до суду до чоловіка позивачки ОСОБА_6 , з позовом про визнання права власності, усунення перешкод та витребування майна.

31 січня 2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №509/338/14-ц за яким визнано право власності на ці контейнери за відповідачем. Дізнавшись, про рішення суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу про скасування цього рішення та ухвалення нового, через те, що були порушені її права як співвласника.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено в силі. Ухвалою касаційної інстанції від 16 вересня 2015 року позивачу було відмовлено та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року (провадження 22- ц/785/9188/14) та ухвалою ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) встановлено факт того, що: - ОСОБА_6 є приватним підприємцем; - спірне майно (два двадцяти футових металевих контейнера, на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) належали фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 , як майно придбане та використане в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку; - це спірне майно (два двадцяти-футових металевих контейнера, на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Необхідно зазначити, що ОСОБА_6 за життя самостійно розпорядився належним йому майном як приватному підприємцю у спосіб, що передбачений діючим законодавством України.

За позицією представника позивача суди при винесенні ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. та ухвали ВССУ від 16.09.2015 року по справі №509/338/14-ц не врахували дуже суттєвої обставини. Зокрема, судами достовірно встановлено, що ОСОБА_6 був підприємцем. Це підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП від 14.02.2006 року. Отже, статус підприємця ОСОБА_6 набув 14 лютого 2006 року. В свою чергу у матеріалах справи №509/338/14-ц наявний Договір на обслуговування та охорону контейнера датований 2000 роком, укладений між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_6 . При чому, в цьому договорі ОСОБА_6 не зазначений як підприємець, а значиться як володілець контейнера. Також у ньому зазначено, що він виданий замість договору 1998 року. Це підтверджує, що ОСОБА_6 , мав у власності контейнер ще задовго до того, як набув статусу підприємця. В свою чергу, факт придбання ОСОБА_6 контейнерів у 1998 році підтверджено, ще в процесі розгляду справи №509/338/14-ц, яка знаходилась на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області. Зокрема, про це зазначено в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 . Ця обставина повністю спростовує висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. та ухвалі ВССУ від 16.09.2015 року по справі №509/338/14-ц , та доводить, що думка суду (правова позиція) була помилковою.

Суд не погоджується з позицією представника позивача, оскільки предметом спору є визнання недійсним договору саме договору купівлі-продажу №1-90/13 від 01 вересня 2013 року, за яким ОСОБА_6 виступав як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч . ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час розгляду даної справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року накладено арешт на два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці НОМЕР_3, на території сектора №2 по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , заборонивши її відчуження до рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року внесено виправлення в ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним, виправивши адресу розташування майна на « Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 », виклавши резолютивну частину ухвали суду в такому формулюванні:

«Заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці НОМЕР_3, на території сектора №2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , заборонивши її відчуження до рішення суду».

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження су справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 95, 109, 141, 158, 263, 265, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року щодо арешту двох двадцятифутових металевих контейнерів на торговому місці № НОМЕР_3, на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК № 1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , знявши з контейнерів арешт.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 03 березня 2020 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.