РІШЕННЯ
25 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Гончаренко М.А., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, -
16.09.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 108137,68 грн. в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.
Ухвалою суду від 25.09.2019 року провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, крім того в ухвалі суду було запропоновано відповідачу у строк 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, подати відзив на позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України .
21.10.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позову, оскільки відповідач відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 28.12.2018 року сплачує аліменти на утримання дитини, однак на сьогоднішній день утворилась заборгованість оскільки відповідач не має постійного місця роботи. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення вартості залізничних квитків до м. Києва та Одеси, оскільки вказані витрати зазначаються за найдорожчі квитки у даних напрямках та Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» передбачено, що особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю першої групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю або дитину з інвалідністю), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня. Щодо придбання ортопедичного взуття для дитини, відповідач зазначає, що Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» передбачено, що Особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку, тобто позивачу необхідно звернутися до Управління соціального захисту населення, де вона отримує державну допомогу та отримати взуття безкоштовно.
Щодо посилання позивача на необхідність санаторно-курортного лікування дитини відповідач не заперечує, однак зазначає, що всі путівки відповідно до вищевказаного Закону, для дітей з інвалідністю один раз на рік надаються безкоштовно.
Крім того, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є студенткою денної форми навчання та потребує утримання збоку батьків, оскільки вона не працює.
28.10.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач заперечує щодо доводів позивача в частині необхідності утримувати дочку, яка продовжує навчання, оскільки на час розгляду справи донька відповідача досягла 24 літнього віку та є працездатною особою, та відповідно до Сімейного Кодексу не відноситься до переліку осіб, обов`язок утримання яких покладається на батьків. Крім того, відповідачем не спростовуються доводи позивачки на необхідність лікування дитини та проходження санітарно-курортного лікування, у зв`язку з чим, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
18.11.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь позивача, згідно яких відповідач зазначає, що він ніколи не відмовлявся від дитини, однак хвороба, з якою народилася дитина не виліковна, а у м. Запоріжжі є багато закладів та установ для проходження процедур з метою реабілітації та соціальної адаптації.
21.11.2019 року від позивача на адресу суду надійшла заява про стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка згідно розрахунку складає 1000 грн.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та просила їх задовольнити в повному обсязі. Оскільки позивач самостійно не може забезпечити належне лікування сина, а відповідач, як батько повинен цікавитись життям та здоров`ям дитини та брати на себе відповідальність. Відповідач повинен утримувати дитину та забезпечувати всім необхідним.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, на підставах викладених у відзиві та запереченнях. Окрім цього зазначила, що відповідач кожного місяця сплачує аліменти на утримання сина в розмірі, визначеному рішенням суду.
Беручи до уваги пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи із наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і відповідачем не оспорюється. ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом групи А, з діагнозом «синдром Дауна зі зниженням інтелекту до рівня помірної розумової відсталості, вираженої порушенням мови та плосковальгусна деформація стоп», що підтверджується висновком ЛКК №1391 від 02.07.2014 року (а.с.13).
Згідно рішення суду відповідач сплачує аліменти на утримання сина.
Статтями 8, 11 ЗК "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.
Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за №3" роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Щодо позовних вимог позивача про стягнення вартості ортопедичного взуття, суд приходить до висновку про стягнення часткової вартості взуття у розмірі 3547 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми на придбання санаторно-курортних путівок для реабілітації дитини та проходження курсу лікування з урахуванням вартості квитків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_5 перебуває у Комунальному закладі «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» та відповідно до листа від 28.11.2019 року №538 ОСОБА_5 у закладі займається з логопедом, відвідує масаж, у закладі є транскраніальна мікрополяризація та є терапія сенсорної інтеграції. Крім того, у закладі є процедури парафінолікування, фізіопроцедури, заняття з практичним психологом, корекційні заняття та лікувальна фізична культура (а.с. 114), тобто всі необхідні заходи для проходження реабілітації та лікування дитина отримує у закладі, в якому перебуває.
Суд погоджується з позивачем, що всі вчинені нею дії направлені на укріплення здоров`я та його зміцнення, однак позивач особисто не понесла додаткові витрати на оздоровлення дитини та не звернулась до медичного закладу для отримання безкоштовних путівок для дитини, що підтверджено довідкою КНП «ЦПМСД №10» від 05.12.2019 року №2541/01-08 ( а.с. 112).
Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатської допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, банківськими виписками на суму 2000 гривень. Адвокат приймав участь у судових засіданнях, тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено частково, тому суд вважає необхідним стяг нути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст. 258, 263, 265, 272, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8573 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.02.2020 року.

Суддя В.В. Калюжна