№ 2/328/271/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2020 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Погрібної О.М., за участю секретаря судового засідання Мацинської О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що йому належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію, копією державного акту на право приватної власності на землю та довідкою з місця проживання №122 від 17.07.2018р. В належному йому будинку зареєстрована колишня дружина його сина ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 , що підтверджується копією домової книжки. Відповідачка фактично не мешкає в будинку з 28.10.2018 р., що підтверджується копією довідки з місця проживання №37 від 23.01.2020р., оскільки припинивши шлюбні відносини з його сином, зібрала свої речи та виїхала з приміщення. 21.01.2019 р. рішенням Токмацького районного суду, шлюб між сином та відповідачкою був розірваний.

Реєстрація особи, яка фактично не проживає за вказаною адресою, створює йому незручності у користуванні будинком, зокрема виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, неможливістю оформити субсидію, що суттєво порушує його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. У позасудовому порядку відповідачка з реєстрації не знялась, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за вищевказаною адресою.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 05 березня 2020 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України).

В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію, копією державного акту на право приватної власності на землю.

Згідно з довідкою №122, виданою квартальним комітетом № 21, ОСОБА_1 зазначений власником будинку в АДРЕСА_1 та таким, що зареєстрований за даною адресою.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06.02.2020 № 13-19/601 за відомостями виконавчого комітету Токмацької міської ради ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, в належному позивачу будинку зареєстрована колишня дружина його сина ОСОБА_3 , - ОСОБА_2 , що підтверджується, крім іншого, копією домової книги. Відповідачка фактично не мешкає в будинку з 28.10.2018 р., що підтверджується, копією довідки з місця проживання №37 від 23.01.2020р., виданою квартальним комітетом № 21.

Відповідач припинила шлюбні відносини з сином позивача та виїхала з приміщення. 21.01.2019 р. рішенням Токмацького районного суду, шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваний.

Реєстрація особи, яка фактично не проживає за вказаною адресою, створює позивачу незручності у користуванні будинком, зокрема виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, неможливістю оформити субсидію, що суттєво порушує його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. У позасудовому порядку відповідачка з реєстрації не знялась.

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Позивачем на підтвердження права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 надані копія Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію, копія державного акту на право приватної власності на землю, виписка з будинкової книги та довідка з місця проживання №122 від 17.07.2018р.

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1985 році питання про набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі -Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що будівництво вищезазначеного житлового будинку здійснено позивачем під час дії вказаних норм матеріального права (1985 рік), суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є власником зазначеного житлового будинку.

Відповідач, як колишня дружина сина власника будинку ОСОБА_3 , вселились як член сім`ї власника, зараз із ОСОБА_3 розлучена та не проживає в будинку без поважних причин понад один рік.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірний будинок в якості члена сім`ї власника і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не проживає разом з позивачем в спірному будинку, отже її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц.

Позивач при зверненні до суду сплатив 840 грн. 80 коп. судового збору, який з огляду на задоволення заявленого позову в повному обсязі, з урахуванням визнання відповідачем позову в повному обсязі, відповідно до ч. 2 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача 50 % судового збору, а з Державного бюджету України - 50 % судового збору, сплаченого позивачем при поданні даного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Токмацького Управління Державної казначейської служби України Запорізької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 % судового збору, сплаченого ним при подачі до суду позову у даній справі, що становить 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп, згідно з квитанцією №0.0..1 від 03 лютого 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення суду складено 05 березня 2020 року.

Суддя: