Провадження №2/760/4259/20
Справа №760/2148/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.07.2009 року складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2009 року між нею та відповідачем, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, від якого вони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , громадянин Федеративної Республіки Німеччина, 06.12.2009 року отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_2 , що стало правовою підставою проживання його на території України.

05.08.2018 року між сторонами було укладено договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Пунктом 2.8 договору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину від 05.08.2018 року передбачено, що батьки зобов`язуються завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини, а також враховуючи пріоритет дитини щодо продовження шкільного навчання після здобуття початкової загальної освіти (закінчення четвертого класу загальноосвітнього навчального закладу).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, п. 2.8 договору зобов`язує батьків завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до п. 2.10 договору батьки досягли згоди та підписанням цього договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що встановлене у цьому договорі місце проживання дитини може бути змінено, у тому числі на іншу країну проживання, при настанні суттєвих обставин, які не можна передбачити або яким не можна запобігти, таких як, наприклад, стихійні лиха, соціальні та військові конфлікти (введення надзвичайного стану, громадянська війна тощо).

Пунктом 5.7 договору зазначається, усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

На даний час, позивач та відповідач не дійшли згоди щодо визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини, що фактично є наслідком того, що після 30.05.2020 року місце проживання їх малолітньої дитини з одним із батьків, визначено не буде.

Зазначила, що вона неодноразово намагалася вирішити з відповідачем питання щодо подальшого, після 30.05.2020 року, визначення місця проживання дитини, а саме пропонувала відповідачу змінити місце проживання дитини з нею за адресою: АДРЕСА_2 , однак відповідач відмовився погоджуватися на зміну місця проживання дитини.

Крім того, вирішення подальшого місця проживання малолітньої дитини є неможливим також з огляду на те, що останнім часом стосунки між сторонами значно погіршились через недостойну поведінку ОСОБА_3 , його намагання звинуватити позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

Необхідність зміни місця проживання дитини за адресою позивача полягає саме в окремому проживанні її та її дитини у своїй власній квартирі без можливості проживання разом з ними відповідача.

Відповідач, маючи несистематичні зв`язки з іншими жінками у місті Києві, запрошує їх до помешкання, в якому за договором проживає позивач та дитина. Дана ситуація негативно впливає на моральний, духовний та соціальний розвиток дитини.

Крім того, відповідач не є відповідальним батьком. Це підтверджується тим, що він дозволяє сину не відвідувати школу, не виконувати домашні завдання, грати в ігри цілими днями. Відповідач, як батько, налаштовує сина проти позивача, як матері, пояснюючи сину, що позивач не завжди права, поводить себе агресивно, знищує авторитет позивача в очах дитини, здійснює морально-психологічний тиск на позивача та дитину.

Також, в той момент коли дитина проживала виключно з батьком, останній не забезпечував дитині належного харчування, що в подальшому привело до ускладнень зі здоров`ям та перебування дитини в стаціонарі медичної клініки «Борис». Це сталось внаслідок неналежного харчування дитини некорисною їжею та «фастфудом».

В результаті таких необачних дій по відношенню до дитини, в останнього було виявлено гострий гастрит.

Після часу проведеного з батьком, син ОСОБА_4 починає гірше вчитися. Після таких періодів позивачу дуже важко повернути сина у звичний спосіб життя, що часто сприймається сином як агресивність на тлі безконтрольної та безтурботної поведінки з батьком.

В свою чергу, протягом всього періоду подружнього життя позивач показала себе як турботлива та відповідальна мати. Позивач проводила багато часу як з дитиною так і з чоловіком, часто організовувала дитячі поїздки у різні цікаві місця, щоб розважити сина та розширити його кругозір.

Також, позивач приділяла багато часу додатковому розвитку дитини.

Значний час позивач приділяє також навчанню дитини, допомагає робити сину домашні завдання, відвідує шкільні збори, забирає дитину зі школи, стимулює відвідувати розвиваючі гуртки тощо.

В свою чергу, відповідач взагалі на володіє українською мовою та в силу своїх знань не здатний допомагати дитинні в навчанні, перевіряти його домашні завдання, спілкуватися з вчителями та іншими особами. Також, слід звернути увагу на те, що відповідач декілька разів на місяць виїжджає за кордон на декілька днів, часто такі виїзди затягуються на 1-2 тижні, що унеможливлює належний догляд за дитиною, забезпечення безперервності навчального та виховного процесу.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

09.07.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

09.07.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

05.08.2020 року від представника позивача надійшли заяви про виклик свідка, приєднання до матеріалів справи доказів.

05.08.2020 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

11.08.2020 року від відповідача надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи.

10.11.2020 року від Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист в якому Служба зазначила, що у зв`язку з тим, що дитина не перебуває на території України підстав для підготовки висновку немає. Також, служба надала акт обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявна інформація про те, що відповідач разом з малолітньої дитиною ОСОБА_4 перебувають за межами України.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_3 .

Третя особа Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила. В матеріалах справи містяться письмові пояснення в яких Служба зазначила, що у зв`язку з тим, що дитина не перебуває на території України підстав для підготовки висновку немає. Також, служба надала акт обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 року.

Вислухавши думку позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

Судом встановлено, що 25.07.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 25.07.2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис №877.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.07.2009 було складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 16.07.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Чоловік позивача ОСОБА_3 , громадянин Федеративної Республіки Німеччина, 06.12.2009 року отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_2 , що стало правовою підставою проживання його на території України.

05.07.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В., про що в реєстрі здійснено запис за №652-653.

03.10.2018 Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/18329/18 шлюб, зареєстрований 25.07.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 877, між позивачем та відповідачем - розірвано.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.07.2009 року складено відповідний актовий запис №2192, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, перевіривши доводи, на які посилались сторони як на підставу своїх позовних вимог, прийшов до висновку, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю, буде відповідати його інтересам, з огляду на наступне.

Позивач звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею посилалась на те, що протягом всього часу всі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку малолітнього ОСОБА_4 створювала саме вона. Більше того, позивач приймає активну участь як у вихованні та навчанні дитини, так і в організації його вільного часу. Позивачем були створені всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку свого сина.

Вважає, що проживання малолітнього сина з нею відповідає найкращим інтересам ОСОБА_4 , сприяє забезпеченню повного і гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також забезпечення достатнього рівня життя, необхідного для такого розвитку.

В свою чергу, батько ОСОБА_3 веде безконтрольне особисте життя, не володіє українською мовою, в зв`язку з чим не має можливості будь-яким чином забезпечити належне виховання, не може забезпечити належним чином виконання та реалізацію своїх обов`язків щодо освіти (навчання) дитини, в разі будь-яких екстремальних ситуаціях навіть не матиме змоги пояснити оточуючим проблему та покликати на допомогу, не здатен виховувати у дитини повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України, окрім того відповідач більшу частину місяця проводить за кордоном, забезпечує дитині вседозволеність та відсутність будь-яких лімітів в будь-чому, що в подальшому може вкрай негативно позначитись на здоров`ї дитини.

Зазначені посилання знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Пунктом 2.3 договору договір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, про участь у забезпечені умов її життя тим з батьків, який буде проживати окремо, про умови здійснення таким з батьків права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. від 05.07.2018 року, передбачено, що помешкання надається батьком (відповідачем) для особистого використання та спільного проживання матері (позивача) та дитини ( ОСОБА_4 ) з дати підписання цього договору протягом строку до 30.05.2020 року. Встановлений строк користування помешканням може бути продовжений за згодою сторін на 1 (один) рік за умов внесення відповідних змін у цей договір не пізніше ніж до 30.05.2020 року.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що батько (відповідач) має право без обмежень використовувати помешкання та проживати у помешканні спільно з матір`ю (позивачем) та дитиною у період перебування батька в Києві.

Тобто, місце проживання малолітньої дитини з матір`ю визначено у наданому відповідачем, у безкоштовне строкове користування помешканні та з подальшою можливістю спільного проживання з позивачем та дитиною у такому помешканні.

Фактично, за договором, місце проживання дитини було визначено як з позивачем, так і з відповідачем за адресою реєстрації відповідача.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що батьки зобов`язуються завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини, а також враховуючи пріоритет дитини щодо продовження шкільного навчання після здобуття початкової загальної освіти (закінчення четвертого класу загальноосвітнього навчального закладу).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, п. 2.8 договору зобов`язує батьків завчасно вжити усіх необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до п. 2.10 договору батьки досягли згоди та підписанням цього договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що встановлене у цьому договорі місце проживання дитини може бути змінено, у тому числі на іншу країну проживання, при настанні суттєвих обставин, які не можна передбачити або яким не можна запобігти, таких як, наприклад, стихійні лика, соціальні та військові конфлікти (введення надзвичайного стану, громадянська війна тощо).

Пунктом 5.7 договору зазначається, усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

Статтею 161 СК України передбачається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Встановлено, що позивач та відповідач не дійшли згоди щодо визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини, і як наслідок після 30.05.2020 року місце проживання їх малолітньої дитини з одним із батьків, визначено не було.

Таким чином, позивач, керуючись п. 2.8 договору, завчасно вживає необхідних заходів для визначення подальшого, після 30.05.2020 року, місця проживання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово намагалася вирішити з відповідачем питання щодо подальшого, після 30.05.2020 року, визначення місця проживання дитини, а саме пропонувала відповідачу змінити місце проживання дитини з нею за адресою її реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , але відповідач відмовився погоджуватися на зміну місця проживання дитини.

Крім того, вирішення подальшого місця проживання малолітньої дитини є неможливим також з огляду на те, що стосунки між батьками значно погіршились.

Необхідність зміни місця проживання дитини за адресою позивача полягає саме в окремому проживанні позивача та дитини у своїй власній квартирі без можливості проживання разом з ними відповідача.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач, як батько, налаштовує сина проти неї, як мами, пояснюючи сину, що позивач не завжди права, поводить себе агресивно, знищує авторитет позивача в очах дитини, здійснює морально-психологічний тиск на позивача

При цьому, в той період коли дитина проживала виключно з батьком, останній не забезпечував дитині належного харчування, що в подальшому призвело до ускладнень зі здоров`ям та перебування дитини в стаціонарі медичної клініки «Борис». Це сталось внаслідок неправильного харчування дитини.

В результаті таких необачних дій по відношенню до дитини, в останнього було виявлено «Гострий гастрит», що підтверджується довідкою медичної клініки Охfort Medical.

Після часу проведеного з батьком, син ОСОБА_4 починає гірше вчитися.

Зокрема, з характеристики учня 5-А класу спеціалізованої школи №47 ім. А. С. Макаренка з поглибленим вивченням іноземних мов м. Києва вбачається, що ОСОБА_4 з 01.09.2016 року вступив до 1-А класу. 29.05.2020 року завершив навчання в четвертому класі і був переведений до 5-го класу.

На початку навчання в школі зарекомендував себе як старнний, активний, зосереджений на завданнях учень. Оволодіває навчальним матеріалом на доступному рівні. Найкращі результаті демонструє при вивченні іноземних мов (англійська мова, німецька мова) та предметів усного курсу (літературне читання). Складнішим для засвоєння є математика українська мова. Дитина допитлива, має багато інтересів.

Останнім часом став роззосереджений, розгублений на уроках, був неуважним, забував про необхідність виконання домашніх завдань, міг прийти до школи без зошитів, підручників. Школу відвідував регулярно, але під час карантину дуже часто не надсилав виконані роботи. Класний керівник регулярно звертався до батьків з проханням проконтролювати виконання домашнього завдання.

Хлопчик доволі активно себе проявляє в позашкільній діяльності: завжди бере участь в шкільних та класних святах, займається в театральній студії.

За інформацією обох батьків та дитини, хлопчик не має постійного місця проживання, періодично живе то з мамою то з татом. Це впливає на розуміння дитиною себе, як члена родини. У ОСОБА_4 відсутнє сприйняття цілісності родини та свого місця в ній. Саме з цього питання з ОСОБА_4 була проведена індивідуальна роботі шкільним психологом за згодою обох батьків.

В спілкуванні з однолітками та дорослими він проявляє себе як відкрита, доброзичлива, товариська, комунікабельна та контактна людина. Спілкується з усіма дітьми в класі та має багато друзів. ОСОБА_4 не проявляє себе, як лідер, але приймає активну участь у життєдіяльності класу та є повноцінно соціалізованим. Дослухається на уроках до зауважень вчителів, якщо такі й бувають. Правила поведінки намагається виконувати.

ОСОБА_4 завжди емоційно реагує на будь-які життєві явища, розповіді тощо, має підвищену емоційну збудливість, схильний до бурхливих емоційних проявів.

В матеріалах справи також містяться письмові пояснення ОСОБА_8 з яких вбачається, що вона є діючим тренером фітнес клуба «Альпійський» та з 2012 року тренує ОСОБА_1 та з 2013 року ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 цілеспрямована, активна та ввічлива, велику увагу приділяє своїй дитині та займається її вихованням, фізичною активністю ОСОБА_4 та здоровим способом життя. Завжди приймає активну участь у спортивних змаганнях клубу.

З раннього віку позивач привела ОСОБА_4 на плавання і робить це систематично, а тому, ОСОБА_4 має дуже хороші результати та фізичний розвиток. ОСОБА_1 турботлива та ввічлива мати.

Батько рідко ОСОБА_4 приводив до клубу, поводив себе агресивно не тільки по відношенню до позивача, некоректно поводився з усім персоналом клубу. Неодноразово був помічений напідпитку.

З письмових пояснень ОСОБА_10 вбачається, що вона є подругою позивача близько 11 років. ОСОБА_1 активно приймає участь у вихованні та розвитку дитини. Батька вона бачила двічі, оскільки більшу частину часу він перебував за кордоном.

З письмових пояснень ОСОБА_11 вбачається, що вона з квітня 2010 року по серпень 2016 року працювала нянею в сім`ї ОСОБА_1 . В її обов`язки входило повний догляд за дитиною, приготування їжі для дитини, прибирання дитячої кімнати, прогулянки, розвиваючі ігри та заняття.

Сім`я ОСОБА_1 виховані, ввічливі, з повагою ставляться один до одного та до обслуговуючого персоналу. Відповідач ОСОБА_3 матеріально забезпечував родину, тому багато часу був відсутній, але майже кожен день спілкувався з ним по телефону. Мама не працювала і мала більше часу, а тому приділяла багато уваги дитині. Вона з відповідальністю відносилась до навчання і розвитку дитини. Відвідувала разом з ОСОБА_4 різноманітні гуртки, секції.

З письмових пояснень ОСОБА_13 вбачається, що вона є матір`ю позивача та з народження її онука ОСОБА_4 брала активну участь в догляді та вихованні. Позивач відповідальна матір, завжди піклується про дитину та доглядає його. Зазначила, що розлучення позивача та відповідача стало травмою для дитини, а тому вона допомагала йому пережити даний етап в його житті.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_8 , яка підтвердила обставини викладені вище.

Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересована в справі і підстав для обмови відповідача у неї немає, її покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Отже, судом встановлено, що протягом періоду подружнього життя позивач показала себе як турботлива та відповідальна мати. Позивач проводила багато часу як з дитиною, так і з чоловіком, часто організовувала дитячі поїздки у різні цікаві місця, щоб розважити сина та розширити його кругозір

Також, позивач приділяла багато часу додатковому розвитку дитини, навчанню, стимулює відвідувати розвиваючі гуртки тощо

При цьому, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідач не володіє українською мовою та з урахуванням цього не в змозі допомагати дитині в навчанні, перевіряти його домашні завдання, спілкуватися з вчителями та іншими особами.

Також слід звернути увагу на те, що відповідач декілька раз на місяць виїжджає за кордон, що також унеможливлює належний догляд за дитиною, забезпечення безперервності навчального та виховного процесу

Суд вважає, що при перебуванні дитини ОСОБА_4 разам із позивачем, він матиме усі належні умови для розвитку та виховання. Мати дитини має самостійні джерела доходу, а отже зможе самостійно забезпечити належний рівень життя її дитини.

З акту обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 року 30.10.2020 року складеного за виходом представниками Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації заступником начальника Служби у справах дітей та сім`ї - начальником юридичного відділу - Гой Т.І. та головним спеціалістом відділу з питань соціального захисту дітей - Федоренко О.П. вбачається, що ОСОБА_1 разом з малолітнім сином проживала у квартирі, яка розташована на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності матері дитини.

Квартира однокімнатна, перепланована, простора та затишна, облаштована меблями та побутовою технікою, має загальну площу - близько 31,2 кв. м, з них житлову - 17,6 кв. м. Кімната, санвузол, кухня та інші допоміжні технічні приміщення знаходяться в гарному санітарно-технічному стані.

В кімнаті знаходиться диван, вбудована шафа з дитячими речами, поличка з дитячими іграшками та підручниками. В кімнаті багато книжок та іграшок.

За даною адресою, зі слів матері, фактично проживають мати дитини та дитина.

Під час обстеження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не було. З поданих матір`ю документів, а саме: витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлено, що відкриті кримінальне провадження №0005088 за частиною 1 статті 115 та кримінальне провадження № 0001727 за частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України за заявами матері до правоохоронних органів про те, що дитина разом з батьком незаконно перетнула кордон України.

У вказаній квартирі фактично проживає: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновок:за місцем проведення обстеження створено гарні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку малолітньої дитини.

Отже, постійним місцем проживання дитини ОСОБА_4 буде квартира за адресою: АДРЕСА_2 , де створені усі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дитини

Крім вищезазначеного, необхідно звернути увагу на п. 3.7 договору від 05.07.2018 року, яким передбачено, що батьки мають право на тимчасові виїзди з дитиною за кордон з попередженням одне одного за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати запланованої поїздки та погодженням терміну, маршруту та місця перебування дитини за кордоном з метою відпочинку, оздоровлення, навчання, відвідування родичів.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України передбачено: той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця (в деяких випадках, передбачених даною нормою, навіть більше ніж на один місяць), з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Разом з тим, приймаючи Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018, законодавець не врахував положення сімейного законодавства щодо можливості добровільного договірного врегулювання між батьками питання утримання спільних дітей (у тому числі, щодо визначення місця проживання дитини), що призводить до неможливості для позивача реалізувати положення вказаного закону.

«Встановлення факту проживання дитини разом з матір`ю необхідне для можливої реалізації права тимчасового виїзду дитини за кордон, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. Вказана стаття не містить можливості для виїзду дитини за межі України на підставі нотаріально посвідченого договору, яким визначено місце проживання дитини разом з одним із батьків. Однак, чинне законодавство не забороняє встановити місце проживання дитини додатково в судовому порядку, якщо воно вже визначене за згодою батьків.

За таких обставин, звернення до суду з заявою про встановлення місця проживання дитини, має на меті отримати можливість безперешкодного виїзду дитини за межі України без згоди батька, а, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку існує спір про право, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права».

Тобто, станом на сьогодні, право позивача, матері дитини, є фактично обмеженим до використання, а пункти договору суперечать нормам чинного законодавства.

Таким чином, для реалізації позивачем, як матір`ю дитини права передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України, вимагається наявність саме рішенням суду щодо визначення (підтвердження) місця проживання дитини з одним із батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 2 вищезазначеної статті зазначається, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Керуючись ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про освіту» визначено, що відповідальність за здобуття дітьми дошкільної освіти несуть батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 55 Закону України «Про освіту» батьки здобувачів освіти зобов`язані: виховувати у дітей повагу до гідності, прав, свобод і законних інтересів людини, законів та етичних норм, відповідальне ставлення до власного здоров`я, здоров`я оточуючих і довкілля; сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси дитини та інших учасників освітнього процесу; дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя; формувати у дитини культуру діалогу, культуру життя у взаєморозумінні, мирі та злагоді між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами, представниками різних політичних і релігійних поглядів та культурних традицій, різного соціального походження, сімейного та майнового стану; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у дітей усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України; виховувати у дитини повагу до державної мови та державних символів України, національних, історичних, культурних цінностей України, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання України; дотримуватися установчих документів, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг (за наявності); сприяти керівництву закладу освіти у проведенні розслідування щодо випадків булінгу (цькування); виконувати рішення та рекомендації комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) в закладі освіти.

Протягом тривалого часу всі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку малолітнього ОСОБА_4 створювала саме ОСОБА_1 . Більше того, позивач приймає активну участь як у вихованні та навчанні дитини, так і в організації його вільного часу. Позивачем були створені всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку свого сина.

Проживання малолітнього сина з ОСОБА_1 буде відповідати інтересам ОСОБА_4 , сприятиме забезпеченню повного і гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а також забезпеченню достатнього рівня життя, необхідного для такого розвитку.

Що стосується висновку експерта від 31.07.2020 року за результатами проведеної психологічної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд не приймає його до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що даний експерт вправі проводити такі дослідження та не надано доказів атестації та кваліфікації з певної спеціальності.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, беручи до уваги особу ОСОБА_1 яка характеризується позитивно, специфіку їх з позивачем особистих відносин, які мають конфліктний характер, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

Крім того встановлено, що відповідачем порушуються права позивача відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань.

Встановлено, що відкриті кримінальне провадження №0005088 за частиною 1 статті 115 та кримінальне провадження № 0001727 за частиною 2 статті 382 Кримінального кодексу України з яких вбачається, що дитина разом з батьком незаконно перетнула кордон України.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з суми судового збору 840,80 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», принципами Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 157, 159,160, 161 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, м. Київ, вул. М. Омеляновича - Павленка, 15.

Суддя