Справа № 466/5198/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Шаповалової Ю.О.

№466/5198/20; 2/466/1585/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09.10.2019 року в розмірі 111 883,18 грн., з яких: 100 000,00 грн. - основна сума боргу, 1 738,20 грн. - 3% річних, 1 610,00 грн.- інфляційні втрати за договором позики, проценти у розмірі 8534,98грн. та судовий збір в розмірі 1118,90 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Свірідової В.В. від 29.07.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. (а.с.15).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 03.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду(а.с.42).

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 09.10.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 100 000 (сто тисяч) гривень, які відповідач зобов`язувався повернути частинами по спливу двох місяців від дня укладення договору, а саме до 09.12.2019 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною та підписаною відповідачем, ОСОБА_2 . Після завершення строку дії договору борг позичальником повернуто не було. Варіанти досудового врегулювання спору позивачем були вичерпані.

Позивач зазначає, що відповідну суму грошових коштів відповідач отримав, що підтверджується розпискою від 09.10.2019 року за його підписом, а отже й взяв на себе зобов`язання, пов`язані з виконанням Договору.

Відтак, відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В цьому випадку відповідач зобов`язався повернути борг частинами, хоча ані жодної його частини, ані борг в цілому, він не повернув у вказаний термін.

Позивач стверджує, що з врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем, згідно розписки між позивачем і відповідачем , укладено правочин, який по суті є договором позики, зобов`язання, за яким позивач виконав належно та у повному обсязі.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання: зокрема, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином,позивач зазначає,що окрім сплати суми позики в розмірі 100000,00 грн., ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити їй:

- 3% річних за період із 10.12.2019 р. по 08.07.2020 р. включно - 1738,20 грн.;

- інфляційні втрати за аналогічний період - 1610,00 грн.;

- відсотки за договором позики за період з 09.10.2019 р. по 08.07.2020 р. включно - 8534,98 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вимушена звернутися з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, яке призначено на 01.12.2020 року, не з`явилась, однак представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому ,суд вважає за можливе, розглянути справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

09.10.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого- позичальник отримав від позикодавця кошти в розмірі 100,000 грн. Відповідач у власноручно написаній розписці (а.с.8) підтвердив факти отримання вказаних коштів від позивача та зобов`язувався повернути частинами по спливу двох місяців від дня укладення договору, а саме до 09.12.2019 року.

Суду не спростовано твердження позивача, що у вищевказаний строк Позичальник на порушення договірних зобов`язань позику не повернув. На прохання Позикодавця про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання: зокрема, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.03.2018р. зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У справі яка розглядається, надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України - ч. 1 ст. 1050 ЦК України.

Крім того, відсотки за порушення відповідачем строку повернення суми позики згідно наданого позивачем розрахунку становить 8 534,98 грн. (а.с.9).

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми 100 000,00 грн., що складає 1738, 20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1610,00 грн., представивши відповідні розрахунки.(а.с.9)

З огляду на наведені положення ч.2 ст.625 ЦК України, суд погоджується з такими розрахунками, оскільки вони є коректними, і вважає, що вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми є підставними і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є підставний та обґрунтований і підлягає до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 1 118,90 гривень судового збору,оплачений останнім при зверненні до суду (а.с.1)..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, 28.09.1999 року, останнє зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 17 липня 2003 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) кошти за договором позики від 09.10.2019 року в розмірі 111 883,18 грн. (сто одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні вісімнадцять копійок), з яких: основна сума боргу у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, 3% річних за договором позики у розмірі 1738,20 грн. (одна тисяча сімсот тридцять вісім гривень двадцять копійок.); інфляційні втрати за договором позики у розмірі 1610,00 грн. (одна тисяча шістсот десять гривень); проценти за договором позики у розмірі 8534,98 грн. (вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні дев`яності вісім копійок) та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 1 118, 90 грн. (одна тисяча сто вісімнадцять гривень дев`яносто копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя В. В. Свірідова