Дата документу 01.12.2020 Справа № 334/5208/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2545/20 Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У.№ 334/5208/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Зазначав, що 30.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 676 700,00 грн., що еквівалентно 134 000,00 доларів США, зі сплатою 12,90% річних, зі строком повернення не пізніше 28.10.2022 шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку. Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою позивача, про що того ж дня він уклав із Банком договір поруки № 0/П, за умовами якого погодився відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 як солідарний боржник. Строк дії поруки у договорі не визначений.

У зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань, порушення графіку погашення кредиту, 15.12.2014 Банк направив позичальнику і поручителю вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 68 854,72 доларів США, надавши строком виконання до 27.01.2015, внаслідок чого змінився строк повернення кредиту.

Із позовом до поручителя і боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся у травні 2016 року.

З наведених підстав з посиланням на ч.4 ст.559 ЦК України просив суд визнати припиненою поруку за договором від 30.10.2007 №0/П.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки №0/П від 30.10.2007, укладеним між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 , яким забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 30.10.2007.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, направивши боржникові і поручителю 15.12.2014 досудову вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом, Банк в односторонньому порядку змінив строк виконання грошового зобов`язання. Оскільки у визначений банком строк до 27.01.2015 боржник і поручитель заборгованість не сплатили, а з відповідним позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника і поручителя Банк звернувся до суду лише у травні 2016 року, порука у відповідності до ст.559 ч.4 ЦК України є припиненою.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Укрсиббанк» в особі представника адвоката Гладиш Я.М. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки, оскільки за умовами кредитного договору його погашення мало відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів, кінцевий строк повернення кредиту і відсотків визначено не пізніше 28.10.2022р. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення вимоги до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Судом першої інстанції не були враховані правові позиції Верховного суду України, викладені у справах №6-272цс16 (постанова від 29.06.2016р.), №6-1009цс17 (постанова від 14.06.2017 р.), за змістом яких позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги отримана стороною позивач 03 серпня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника Банку адвоката Турчинського М.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що 30.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк прийняв на себе обов`язок надати позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язався отримати, належним чином використати і повернути грошові кошти в іноземній валюті у сумі 134 000,00 доларів США строком до 28.10.2022 зі сплатою 12,9% річних (а.с.5-11).

Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному розмірі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але не пізніше 28.10.2022 (п.1.2.2 Договору а.с.6).

Пунктом 6.1.2 кредитного договору сторони погодили, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 Договору,Ю та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати процентів за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

В разі застосування Банком права, передбаченого п.6.1.1 Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати за кредит є таким:

Банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом шляхом направлення відповідної письмової вимоги за адресою позичальника.

Термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважається таким, що настав, а кредит і плата за кредитом обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) Банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язання за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б)позичальник не сунув зазначених Банком порушень протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги.

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту (а.с.9).

Судом також встановлено, що 30.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № 0/П, за умовами якого останній зобов`ячався відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі як солідарний боржник.

Згідно пунктів 1.1-1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього, за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 3.1 Договору поруки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, в забезпечення якого укладено даний договір. При продовженні (пролонгації) дії Кредитного договору даний договір не потребує пролонгації і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором, в забезпечення якого надана порука. Отже, договір поруки не містить строку договору, оскільки, як зазначено в договорі, він діє до повного виконання основного зобов`язання.

У зв`язку з порушенням боржником строків виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту та у порядку, встановленому пунктом 6.2 кредитного договору, направив 15.12.2014 на адресу боржника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення у розмірі 4775,94 доларів США, а у випадку не усунення порушень вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 68854,72 доларів США (а.с.12-17)..

Внаслідок невиконання у добровільному порядку боржником та поручителем зобов`язань, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося за захистом порушених прав шляхом подачі 17.05.2016 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.86-89).

Станом на теперішній час вказана справа №334/2958/16-ц не розглянута.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом, посилався на те, що вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом ні боржник, ні поручитель не виконали, відповідач під час розгляду справи та апеляційної скарги, вказану обставину не спростовує, а тому висновок суду першої інстанції про те, що термін повернення кредиту в цілому настав на 41 календарний день з дати відправлення вимоги банку, тобто 26.01.2015 року є правильним.

Таким чином, банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є день, встановлений кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, пред`явити вимоги до поручителя ОСОБА_1 , тобто до 27.07.2015.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за умовами кредитного договору його погашення мало відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів, кінцевий строк повернення кредиту і відсотків визначено не пізніше 28.10.2022, а отже порука припинилася тільки щодо платежів, строк виконання яких настав до листопада 2015, є неспроможними.

Направивши у грудні 2014 року досудову вимогу боржнику і поручителю про дострокове повернення всієї уми кредиту, Банк у відповідності з п.6.2 кредитного договору в односторонньому порядку змінив строки повернення всієї суми кредиту, визнав строк виконання зобов`язань таким, що настав. Отже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося у зв`язку із пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, а позичальник зобов`язаний повернути кредит не щомісячними платежами, а на 41 день з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, тобто до 27.01.2015.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська