Справа № 740/6034/19
Провадження № 2-о/740/30/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівськоїобласті в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Дьоміної Н.А.,

представника заінтересованої особи Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області Іваненко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ніжинський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, Данинська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Шатура Ніжинського району Чернігівської області. 19 жовтня 1991 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Довідкою №270/5/0224 від 29.05.2019, виданою виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, підтверджується, що ОСОБА_1 від народження і до ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1986 по 1989 рік вона навчалася в Чернігівському середньому кооперативному профтехучилищі, про що зроблено запис у трудовій книжці, яку було видано Лосинівським споживчим товариством Ніжинського району Чернігівської області.

Відповідно до записів трудової книжки 11.07.1989 вона була прийнята в Лосинівське споживче товариство на посаду продавця магазину «Продтовари» №41 в селі Данино, де вона працювала до 20.12.1990 і була звільнена з роботи за статею 38 КЗпП УРСР.

26.07.1991 ОСОБА_1 була прийнята на роботу продавцем магазину «ТПС №12» в с.Карабинівка і 24.08.1991 вона звільнилася за власним бажанням. Отже, факт постійного проживання заявниці в Україні станом на 24 серпня 1991 року підтверджується записом №5 трудової книжки.

У трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що вона була прийнята на роботу в колгосп імені Чкалова 25.08.1991 та звільнена за заявою від 07.05.1999. На 6 сторінці трудової книжки зазначено про заведені особові рахунки, зокрема, в ній зроблено запис за 1991 рік.

Заявниця з 1991 року стала членом колгоспу імені Чкалова і станом на 13 листопада 1991 рік працювала різноробочою у цьому господарстві.

ОСОБА_1 разом з родиною у 1998 переїхала до села Данина Ніжинського району Чернігівської області і до цього часу проживає, але не зареєстрована у будинку АДРЕСА_2 .

Останнім місцем реєстрації заявниці, яке було зазначено у паспорті радянського зразка, значилася АДРЕСА_1 . Паспорт радянського зразка з невідомих причин заявниця втратила, у зв`язку з чим звернулася до Ніжинського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області з проханням отримати паспорт громадянина України.

З отриманої відповіді за №7423-422/7423.1-19 від 07.05.2019 вбачається, що в результаті проведення перевірок особу ОСОБА_1 було встановлено, але не виявилося можливості підтвердити її належність до громадянства України.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області Іваненко С.М. не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Заявниця та її представник - адвокат Коршок О.Г., представник заінтересованої особи- Данинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та задоволення заяви ОСОБА_1 .

Факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 13 листопада 1991 року на території України підтверджується також записами в трудовій книжці, в якій зазначено що ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду продавця магазину «Продтовари» № НОМЕР_1 Лосинівського споживчого товариства с.Данина та працювала з 11.07.1989 по 20.12.1990. Потім ОСОБА_1 була прийнята на роботу продавцем магазину «ТПС №12» в с.Карабинівка, де працювала з 26.07.1991 по 24.08.1991 (а.с.11-13).

Також, у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що вона була прийнята на роботу в колгосп імені Чкалова 25.08.1991 та звільнена за заявою від 07.05.1999.

Згідно довідки голови правління колгоспу с.Шатура Ніжинського району Чернігівської області від 27.11.2019 по наявних у колгоспу документах ОСОБА_1 перебувала членом колгоспу імені Чкалова (а.с.19).

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 обґрунтована, доведена в судовому засіданні і підлягає задоволенню відповідно до ст.315 ЦПК України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.02.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до вимог п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною.

Довідкою Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №270/5/02-24 від 29 травня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дження, була зареєстрована від народження і до ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа №74.23 Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області перевіркою встановлена особа заявника, але не встановлено належності її до громадянства України. Їй було відмовлено у оформленні паспорта громадянина України з підстав відсутності підтвердження з 1991 року реєстрації місця її проживання на території України станом на 13.11.1991.

Встановлення цього факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як надасть їй можливість набути громадянство України та отримати паспорт громадянина України.

Заявниця позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована на законі і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.33 Конституції України, п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», ст. 89, 263-265, 315, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Шатура Ніжинського району Чернігівської області, адреса: АДРЕСА_2 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова