Справа № 203/3040/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Дикаленко А.В.

за участю представника позивача Терно О.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 10.04.2018 року між позивачем та відповідачем в електронній формі було укладено договір позики №428984, відповідно до умов якого останньому в позику було надано грошові кошти в сумі 800 грн. Посилаючись на те, що у встановлений договором строк відповідач кошти не повернув, позивач просив стягнути з останнього надані в позику кошти в сумі 800 грн., заборгованість по процентам в сумі 7190 грн. 40 коп., заборгованість за простроченими процентам в сумі 7456 грн., а всього стягнути 15446 грн. 40 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи не заперечував факт укладення з позивачем 10.04.2018 року договору позики №428984, отримання згідно умов договору коштів в сумі 800 грн. та щодо неповернення цих коштів в обумовлені договором строки та по теперішній час. Також зазначив, що згідно умов договору позика надавалась на строк до 10.05.2018 року, а тому вважав безпідставним нарахування позивачем заявлених до стягнення відсотків після спливу зазначеного вище строку дії договору позики.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ч.ч.3,4,6,7,12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст.13 зазначеного вище Закону встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та визнано відповідачем, що 10.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики №428984, відповідно до умов п.1.1,1.3 якого відповідачу було надано в позику кошти в сумі 800 грн. строком на 30 днів, з поверненням останньої згідно графіку розрахунків до 10.05.2018 року.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи було визнано факт укладання договору позики, отримання згідно умов договору коштів в сумі 800 грн. та їх неповернення в строк до 10.05.2018 року та станом на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у вигляді основного боргу в сумі 800 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам в сумі 7190 грн. 40 коп. та заборгованості за простроченими процентами в сумі 7456 грн., які нараховані станом на 19.08.2019 року, суд враховує наступне.

Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, відповідач посилався на пропуск позивачем спеціального строку позовної давності в один рік, встановленого ст.258 ЦК України. Проте, вказані доводи суд вважає безпідставними, оскільки з огляду на предмет заявлених позовних вимог, на дані вимоги поширюється загальний трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Також відповідач посилався на відсутність у позивача права нараховувати проценти після закінчення строку на який надавалась позика, тобто після 10.05.2018 року.

Перевіряючи вказані заперечення відповідача суд враховує наступне.

Пунктом 1.4 договору позики було встановлено, що цей договір є укладеним з моменту перерахування суми на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань.

Згідно п.1.5 договору позики строк та проценти за користування позикою за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:

-протягом строку позики, встановленого п.1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,8% від суми позики, але не менше 50 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору; нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату платежів (пп.1.5.1).

-у разі якщо позичальник не повернув суми позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пп.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи дату погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2% від суми позики за кожен день прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів (пп.1.5.2).

Пунктом 3.1 договору позики встановлено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та графіку розрахунків.

Згідно п.3.2 договору строки та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до наведених вище умов п.п.1.4,1.5 (пп.1.5.1,1.5.2),3.1,3.2 договору позики від 10.04.2018 року, який є дійсним, сторонами було погоджено, що останній діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, а також погоджено нарахування процентів в розмірі 1,8% від суми позики за фактичну кількість календарних днів користування позикою до дня повного погашення заборгованості за позикою.

Також сторонами було погоджено нарахування процентів в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення.

Таким чином, суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо відсутності у позивача підстав для нарахування процентів після спливу строку на який надавалась позика та приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача також в частині стягнення нарахованих станом на 19.08.2019 року процентів за користування позикою в сумі 7190 грн. 40 коп. та процентів за прострочення повернення позики в сумі 7456 грн., всього таким чином стягнувши з відповідача на користь позивача, з урахуванням основної суми боргу в розмірі 800 грн., заборгованість в сумі 15446 грн. 40 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,525,530,534,627,629,638,1046,1047, 1048,1049,1050 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,43,44,76-81,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м.Київ, вул.Героїв Севастополя,48, ) заборгованість за договором позики №428984 від 10 квітня 2018 року, яка виникла станом на 19 серпня 2019 року, в сумі 15446 грн. 40 коп., щ складається з заборгованості за основним боргом в сумі 800 грн., заборгованості по процентам в сумі 7190 грн. 40 коп., заборгованості по простроченим процентам в сумі 7456 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м.Київ, вул.Героїв Севастополя,48, ) судовий збір в сумі 1921 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак