Номер провадження: 22-ц/813/1243/20
Номер справи місцевого суду: 500/5346/16-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського історичного музею імені О.В. Суворова про визнання дій відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до Ізмаїльського історичного музею імені О.В. Суворова про зобов`язання здійснити перерахування заробітної плати за період з 2006 рік по 2009 рік, про стягнення заборгованості по оплаті праці за понадурочний час за період з 26 вересня 2006 року по 31 грудня 2009 року та визнання дій відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку неправомірними (а.с. 56).

Свої вимоги обґрунтував тим, що він працював сторожем музею ім. О.В. Суворова у період з 2006 по 2010 роки. Графік роботи усіх сторожів був встановлений - «доба через троє діб». Вважає, що у відповідності з графіком тижнева праця у нього понад норми складала вісім годин, а загалом за період праці відпрацьовано 667 понад норми годин. Зазначає, що ревізією КРО в Болградському районі № 360-20/17 від 21.05.2009 року встановлено, що в порушення ст.94 КЗпП, ст.1 ЗУ «Про оплату праці», відповідачем проводилась виплата заробітної плати у розмірі посадового окладу без урахування фактично відпрацьованого часу. З метою усунення порушень законодавства про оплату праці він та сторож ОСОБА_2 звернулись з заявами про оплату праці за відпрацьовані понад норми часу. За підписом головного бухгалтеру ОСОБА_3 Т.Д. ними отримані відповіді про те, що здійснити перерахунок заробітної плати сторожам з 2005 року, згідно рішення КРО, не надається за можливе за строком давності. Позивач зазначає, що в результаті допущеного порушення за провиною бухгалтерів відповідача за період з 2006 по 2009 рік йому не було нараховано та виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час кількості 667 годин на суму 4 254 грн. Таким чином, позивач просив визнати дії відповідача в частині відмови у проведенні перерахунку неправомірними, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за оплату праці за фактично відпрацьований час у кількості 667 годин у сумі 4 254 грн. за період з 26.09.2006 по 31.12.2009 роки та зобов`язати відповідача провести перерахунок заробітної плати за період з 2006 по 2009 роки.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відмови у здійсненні перерахунку неправомірними відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 20 лютого 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 02 березня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що підстави, з яких позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з даним позовом, зокрема з вимогами про зобов`язання здійснити перерахування заробітної плати за період з 2006 року по 2009 рік та про стягнення заборгованості по оплаті праці за понадурочний час за період з 26.09.2006р. по 31.12.2009р., є тими ж самими підставами, за яких позивач ОСОБА_1 звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 05 жовтня 2016 року з тими ж самими вимогами (головуючий суддя Бальжик О.І.).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року (суддя Бальжик О.І) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ізмаїльського історичного музею ім. О.В. Суворова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ культури Ізмаїльської міської ради, про зобов`язання нарахувати і виплатити заробітну плату, здійснити повний розрахунок при звільненні з урахуванням роботи в надурочний час та розрахунок розміру компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, відмовлено.

Внаслідок вказаного ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2018 року провадження в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахування заробітної плати за період з 2006 року по 2009 рік та про стягнення заборгованості по оплаті праці за понадурочний час за період з 26 вересня 2006 року по 31 грудня 2009 року закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 89). Вказана ухвала не була оскаржена у апеляційному порядку.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2014 року (суддя Бальжик О.І, справа №500/1724/14-ц) судом «сторонам неодноразово роз`яснювались положення ст.ст. 11, 60 ЦПК України (ЦПК України до 15 грудня 2017 року), відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, однак позивачем будь-яких належних доказів на підтвердження того факту, що він працював на посаді сторожа в Ізмаїльському історичному музеї ім. О.В. Суворова з 2005 року або з травня 2006 року, що з 2005 року по 2010 рік певну кількість годин він працював у надурочний час, що після ревізії КРУ йому знову не оплачували надурочні роботи тощо, надано не було».

Отже, з урахуванням того, що підстава позовних вимог, що є предметом розгляду за даним позовом про визнання дій відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку неправомірними, не є іншою підставою позовних вимог, за якими Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 21 листопада 2014 року ухвалено рішення (суддя Бальжик О.І, справа №500/1724/14-ц), з урахуванням підстав, за якими було ухвалено вказане рішення, а саме ненадання суду відповідних доказів, та за наявності такого рішення суду, що набрало чинності, підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача в частині відмови у здійсненні перерахунку неправомірними суд першої інстанції вірно не вбачав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки доводи, які були зазначені в апеляційній скарзі, були обґрунтовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів. Більш того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що він фактично не погоджується з тим, що суд першої інстанції не вирішив його вимоги в частині вимог зобов`язання здійснити перерахування заробітної плати за період з 2006р. по 2009р. та про стягнення заборгованості по оплаті праці за понадурочний час за період з 26.09.2006р. по 31.12.2009р., однак вказані вимоги знайшли своє вирішення в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 її своєчасно отримав, однак не оскаржив в апеляційному порядку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко