ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/224/20 Справа № 185/9030/18 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ремонту квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В листопаді 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ремонту квартири.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ремонту квартири задоволено частково.

Визнано спільним сумісним майном подружжя гараж № НОМЕР_1 , розташований у гаражному товаристві «Лада» в м.Павлограді Дніпропетровської області, реєстраційний номер майна: 25687402.

Визначено частки у спільній сумісній власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований у гаражному товаристві «Лада» в м.Павлограді Дніпропетровської області, реєстраційний номер 25687402 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рівними по 1/2 частці кожному з них.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 , розташованого у гаражному товаристві «Лада» в м.Павлограді Дніпропетровської області, реєстраційний номер 25687402.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 , розташованого у гаражному товаристві «Лада» в м.Павлограді Дніпропетровської області, реєстраційний номер 25687402.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні, яке було відчужене, у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості проведеного ремонту квартири у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року по справі №185/9030/18 в частині вирішення первісного позову та прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що можливо визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці права власності на гараж та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні у розмірі 10 000 грн.

Але з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що з листопада 1998 року по грудень 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 21 листопада 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1 розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу ними був придбаний гараж № НОМЕР_1 у гаражному товаристві «Лада» та автомобіль марки Daewoo Lanos державний номер НОМЕР_2 .

Згідно звіту про товарну оцінку гаражу від 27.09.2018 року ринкова вартість гаражу № НОМЕР_1 з урахуванням підвалу, загальною площею 26,8 кв.м., розташованого у гаражному товаристві «Лада» мікрорайон ПХЗ у м.Павлограді, складає 42 955 грн (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, на день розгляду справи вказаний автомобіль проданий ОСОБА_2 , згідно з умовами договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20.02.2016 року, ціна автомобіля складала 20 000 грн. (а.с.21).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року, був набутий відповідачем під час шлюбу з позивачкою за спільні кошти подружжя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно визнання спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю сторін з наступних підстав.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Згідно пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив, що спірний транспортний засіб відповідач відчужив без згоди позивача, при цьому не довів, що отримані від продажу кошти були витрачені ним в інтересах сім`ї, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути половину вартості автомобіля, що був спільною сумісною власністю подружжя, відчуженою в період шлюбу без згоди іншого з подружжя.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що визначаючи розмір відшкодування на користь позивача, слід виходити з вартості продажу автомобіля, оскільки у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначена за згодою сторін, яка не відповідає його дійсній вартості, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2561-20 від 26.06.2020 року середня ринкова ціна автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, обєм двигуна 1498 см.куб. Станом на час проведення експертизи складає 83926,67 грн. (а.с. 208-212).

Таким чином, виходячи із роз`яснень, наданих у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля 41963,35 грн., виходячи з його середньої ринкової ціни, визначеної експертом.

Щодо питання поділу гаража .

Колегія суддів вважає,що суд першої інстанції правомірно,відповідно до ст.71 СК України, визнав спільним сумісним майном подружжя гараж № НОМЕР_1 , розташований у гаражному товаристві «Лада» в м.Павлограді Дніпропетровської області і визнав за кожним подружжям ідеальні частки на гараж, оскільки жоден з них відмовився на отримання компенсації.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області при ухваленні рішення 21 березня 2019 року в оскаржуваній частині за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ремонту квартири не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи та в його основу поклав висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим при його ухваленні неправильно було застосовано норми матеріального та процесуального права,а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску змінити, збільшивши розмір стягнутої 1/2 частини вартості автомобіля Daewoo Lanos, 2008 року випуску з 10 000 грн. до 41963,35 грн.

В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року щодо задоволених вимог по первісному позову - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 528, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 2260,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску змінити, збільшивши розмір стягнутої 1/2 частини вартості автомобіля Daewoo Lanos, 2008 року випуску з 10 000 грн. до 41963,35 грн.

В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 528, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 2260,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

І.А.Єлізаренко