ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/493/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/281/20 Категорія: на ухвалу Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Єльцова В.О.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря:Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до ОСОБА_2 в частині визнання батьківства та стягнення аліментів.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду 1 інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду 1 інстанції щодо визнання батьківства, стягнення аліментів та захисту честі, гідності та репутації.

Вказує, що подаючи вдруге позов про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації, позов є інший ніж той, що вона подавала в 2015 році до Придніпровського районного суду м. Черкаси, тому що в даній заяві інша суть, адже в 2015 році вона не усвідомлювала всієї суті.

Вважає, що принцип права не повинен порушувати право дитини, навіть, якщо мати дитини зробила помилку, яка привела до порушень права дитини. До того ж дитина росте, про неї потрібно піклуватись, її син нікуди не подівся, його треба годувати, одягати та виховувати, а його батько повинен виконувати батьківські обов`язки.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду 16.11.2018 року з позовною заявою до ОСОБА_2 , предметом позову якої є вимоги про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації.

Як було встановлено судом 1 інстанції, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.04.2016 р., яке набрало законної сили, закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з відмовою позивача від позову на підставі п. 3 ч.1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 85).

Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд виходив із того, що, оскільки, в матеріалах справи наявне таке рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому у відкритті даного провадження необхідно відмовити.

Проте, такий висновок районного суду не відповідає встановленим по справі обставинам та нормам процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Слідуючи принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Порядок пред`явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтею 186 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.04.2016 р., яке набрало законної сили, закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з відмовою позивача від позову на підставі п. 3 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , предметом позову якої є вимоги про визнання батьківства, стягнення аліментів та про захист честі, гідності та репутації.

При цьому, як вбачається з аналізу змісту даного позову та позову, поданого у справі №711/7307/15-ц, в них не збігаються всі необхідні складові для наявності підстав застосування п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а саме відсутня тотожність предмету та підстав у даних справах.

Разом з тим, в п. 3, 4 ст. 206 ЦПК України є застереження про те, що відмова позивача від позову є наслідком закриття провадження у справі, якщо суд приймає відмову від позову. Тому, суд повинен перевірити відповідність відмови від позову вимогам закону, чи не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб. У такій ситуації повинно превіліювати конституційне положення про те, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших людей (ст. 23 Конституції України).

Зокрема, з поданого позову вбачається, що позивачка звернулась до суду з позовом в частині визнання батьківства та стягнення аліментів в інтересах неповнолітнього сина, крім того щодо вимог відносно стягнення аліментів зазначено інший період, ніж у справі №711/7307/15-ц.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

У ч.ч 1, 2 ст. 18 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Згідно з положенням п. 2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами. Таким чином, відмова у відкритті провадження у справі можливе лише при наявності всіх трьох елементів, а саме, якщо збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Зміна хоча б одного з них не дає тотожності позовів і не перешкоджає заінтересованим особам звертатися до суду з позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Отже, у разі відмови від позову і закриття судом на цій підставі провадження у справі позивач позбавляється права в подальшому звертатися з тим самим позовом до суду.

Однак, це правило не поширюється на вимоги, що виникають із триваючих правовідносин (наприклад, про стягнення аліментів, про поділ спільної власності, про визначення місця проживання дитини). Відмова від позову в таких випадках не позбавляє позивача права повторно звернутися з такою вимогою, якщо в майбутньому знову виникнуть відповідні підстави.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що тотожність спору не встановлена, оскільки звернення позивачки з вимогами про встановлення батьківства є в інтересах неповнолітнього сина, вимоги щодо стягнення аліментів вказані за інший період часу, а саме починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 10.01.2020 і до досягнення дитиною 18 років, тому місцевим судом безпідставно було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині визнання батьківства та стягнення аліментів.

Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Таким чином, висновок суду про те, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили про той самий предмет та з цих самих підстав, є помилковим.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Оскільки, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про її скасування та направлення справи до Соснівського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 368, п. 6 ч.1 ст. 374, п.п. 3,4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до ОСОБА_2 в частині визнання батьківства та стягнення аліментів - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання батьківства, стягнення аліментів направити для продовження розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді: Л.В. Нерушак

Л.І. Василенко