Провадження №22-ц/812/780/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 2-3939/11

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Тихоновою Н.С. 26 вересня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 26 вересня 2018 року

у с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначало, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 серпня 2012 року стягнуто кредитну заборгованість в межах вартості майна одержаного в спадщину з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» .

На підставі договору факторингу № 46, укладеного 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк», до ТОВ «Українська факторингова компанія» перейшло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 20 червня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене просило замінити сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі ТОВ «Українська факторингова компанія», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність заявником права вимоги до боржників.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день час та місце судового засідання були повідомлені належним чином (а.с. 7,9-11 ), про причини своєю неявки у судове засідання суд не повідомили, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд розглядав справу у відсутність учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження виконання п.п. 2.1, 2.2, 3.2,4.1 договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року, а отже не доведено тієї обставини, що ТОВ «Українська факторингова компанія» отримало право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Ленінським районним судом м. Миколаєва 9 квітня 2012 року ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого позовні вимоги частково задоволено. . А саме стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 131 300 грн. 13 коп. по 65 650 грн. 07 коп. з кожного в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19 грудня 2007 року.

Рішенням Апеляційного суду в Миколаївській області від 21серпня 2012 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 квітня 2012 року, змінено в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. А саме стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 укладеним між ПАТ«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 від 19 грудня 2007 року, яка станом на 23 вересня 2011 року становить 16 466 доларів США 65 центів, що еквівалентно 131 300 грн. 13 коп., з яких 16 464 доларів США 69 центів, що еквівалентно 131 284 грн. 50 коп., заборгованість за кредитом, 1 долар 96 центів, що еквівалентно 15 грн. 63 коп., заборгованість з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором та процентами.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір відступлення права вимоги № 46, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Українська факторингова компанія» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

На підтвердження вказаного, ТОВ «Українська факторингова компанія» долучено витяг з Реєстру боржників до Договору від 13 грудня 2016 року та акт приймання передачі Прав Вимоги від 13 грудня 2016 року.

Крім того, на виконання п.п. 2.1, 2.2, 3.2,4.1 договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року до суду апеляційної інстанції надано платіжне доручення № 323 від 22 листопада 2016 року про сплату ТОВ «Українська факторингова компанія» на користь ПАТ «УкрСиббанк» фінансування за договором факторингу ( а.с. 177 т. 1).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); в) факторингу (глава 73 ЦК).

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржених ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржених ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, у порушення вищевказаних положень закону не звернув увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням суду лише з тих підстав, що заявником не надано доказів сплати фінансування ПАТ «Укрсиббанк» під відступлення права вимоги.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про задоволення заяви ТОВ «Українська факторингова компанія»

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2018 року скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю « Українська факторингова компанія» у справі № 1490/3622/1202/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий : Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 17 квітня 2020 року.