ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 638/2014/17

провадження № 22-ц/818/5426/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміна О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2020 року, постановлене суддею Штих Т.В.,

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якому просила стягнути з відповідача на її користь спричинену внаслідок залиття належної їй квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 матеріальну шкоду у розмірі 478 527,56 грн. - вартість ремонтно- будівельних робіт, після залиття, шкоду в розмірі вартості вентиляційного обладнання, демонтажу та вартість пусконаладнювальних робіт в сумі 102 014,40 грн., спричинену їй моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., судові витрати у розмірі судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6805,41 грн., судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 558,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження для оцінки ремонтно- будівельних робіт в сумі 3567, 24 грн., всього витрат - 10 930,65 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 суму матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_1 у сумі 478527,56 грн., суму моральної шкоди у розмірі 5000 грн., судові витрати в сумі 6805,41 грн., судові витрати у сумі 558,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження 3567,24 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставини, а саме: розмір завданої шкоди, а також наявність причинного зв`язку між поведінкою відповідача і шкодою, але вони не були доведені позивачкою. Вказує, що ОСОБА_1 та її представник не довели у суді, що майнові права та інтереси позивачки були порушені, оскільки стороною позивача не доведено, що сталося залиття квартири, належної саме позивачці, а також не доведено, що позивач взагалі має якесь юридичне визначене відношення до цієї квартири. Всі додатки до позовної заяви взагалі не були завірені, а тому вважає, що позивачка не подавала до суду жодних належних доказів на підтвердження того, що їй завдана якась шкода. Звертає увагу суду на те, що у висновках експертного дослідження визначено, що встановити розмір матеріальної шкоди, не уявляється можливим з причин відсутності у актах переліку та обсягів пошкоджень квартири. Акт про наслідки затоплення житлового приміщення № 19/5 від 19.05.2016 року та акт про наслідки затоплення житлового приміщення № 02/08 від 02.08.2016 року, на які суд першої інстанції посилається як на доказ, не можуть вважатися достовірними, належними та допустимими, оскільки за формою, за змістом, за обов`язковим складом комісії, ким мають бути тільки фахівці в галузі комунального господарства, не відповідають вимогам п. 2.3.6 та додатку № 4 Наказу Державного комітету України з питань ЖКГ від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Зазначені в актах особи від ОСББ «Садовая Горка» не є фахівцями в області комунального господарства. У п. 2.3.6 та додатку № 4 правил вимагається обов`язковість ознайомлення з актом обстеження квартири її мешканців, проте із жодним із зазначених актів відповідач не був ознайомлений. Вказує, що акти не містять обов`язкових реквізитів, передбачених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань ЖКГ від 17.05.2005 року № 76. Зазначає, що ОСОБА_1 не могла підписувати акт від 02.08.2016 року, оскільки перебувала в м. Сочі РФ на відпочинку разом з донькою. Вказує, що акт про залиття від 02.08.2016 року не можна вважати достовірним доказом, оскільки він складений не у день залиття, а пізніше, коли позивачка повернулася з відпочинку з м. Сочі РФ. Наголошує, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків, при цьому спотворивши їх, а також інші докази, що підтверджують правову позицію позивача і натомість взагалі не взяв до уваги доводи відповідача, не обґрунтував чому докази та аргументи подані відповідачем і зокрема, показання, отримані в ході допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не взяті судом до уваги.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 13.02.2012 року, р.№ 179 належить квартира НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 .

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 .

19 травня 2016 року в період з 08 г.30 хв. до 09 г. 05 хв. відбулось залиття житлових приміщень належної позивачу квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 .

19 травня 2016 року комісією ОМСД «Садова Гірка» був складений акт № 19/5 від 19.05.2016 р. про наслідки залиття жилого приміщення, на підставі якого комісія встановила та зафіксувала той факт, що 19 травня 2016 року в період з 08 г.30 хв. до 09 г. 05 хв. трапилось залиття житлових приміщень квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . За результатами огляду вище розташованих квартир, було виявлено, що залиття квартири НОМЕР_3 і квартири № НОМЕР_4 трапилось з тієї причини, що не був закритий кран змішувача гігієнічного душу та відбулось від`єднання від корпусу змішувача шлангу з лійкою у вищерозташований квартирі № НОМЕР_5 . В результаті залиття на стелі кв. НОМЕР_3 виступили водяні плями, залишки води стікали по стінам та витікали з отворі під світильники, частина води від залиття попала під паркетну дошку підлоги. Постраждали приміщення дитячої кімнати та гардероба.

02 серпня 2016 року знову відбулось затоплення квартири НОМЕР_3 , належної позивачці, в результаті чого на стелі виступили водяні плями, залишки води стікали по стінам та витікали з отворів під світильники, частина води від залиття попала під паркетну дошку. Постраждали приміщення дитячої кімнати, два санвузли, гостева, гардеробу

Залиття, яке мало місце 02.08.2016 року також було встановлено та зафіксовано комісією ОМСД « Садова Гірка », про що був складений акт № 02/08 від 02.08.2016 р.

За результатами огляду 02.08.2016 року вищерозташованих квартир, було виявлено, що залиття квартири НОМЕР_3 і квартири № НОМЕР_4 трапилось з тієї причини, що не був закритий кран змішувача гігієнічного душу та був від`єднаний від корпусу змішувача шланг з лійкою у вищерозташованій квартирі № НОМЕР_5 . В акті від 02.08.2016 зазначено, що аналогічне залиття квартири НОМЕР_3 трапилось 19.05.2016 року.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно ч.2 ст. 1192 ЦК Українирозмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За правилами статті 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи відповідача про те, що право власності позивача на квартиру НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами спростовуються матеріалами справи.

Так, разом із відзивом на апеляційну скаргу позивачем надані нотаріально посвідчені копії правовстановлюючих документів на належну позивачу на праві власності квартиру, а саме: договір купівлі-продажу від 13.02.2012 року та витяг з Державного реєстру правочинів.

Встановлено, що 19 травня 2016 року та 02 серпня 2016 року відбулось залиття житлових приміщень належної позивачу квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 , причиною залиття квартири позивача є те, що не був закритий кран змішувача гігієнічного душу та відбулось від`єднання від корпусу змішувача шлангу з лійкою у вищерозташований квартирі № НОМЕР_5 .

На підтвердження факту та обсягу залиття позивач надав акти, складені комісією ОМСД «Садова Гірка» № 19/5 від 19.05.2016 р. та № 02/08 від 02.08.2016 року.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що копії актів № 19/5 від 19.05.2016 р. та № 02/08 від 02.08.2016 року не були завірені належним чином, а тому є неналежними доказами по справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом . Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Між тим, той факт, що залиття квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 сталося з вини власника квартири № НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 підтверджується показаннями свідків, які були допитані судом першої інстанції.

Так, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили обставини, які викладені у актах № 19/5 від 19.05.2016 р. та № 02/08 від 02.08.2016 року.

Суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснював, що він є керуючим ОСМД «Садова гірка», підписував вказані акти. Вказував, що він виїжджав за викликом з приводу залиття квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 перший раз 19.05.2016 року та через повторне залиття 02.08.2016 року. Зазначав, що в квартирі ОСОБА_2 при першому та другому залитті він присутнім був, причиною залиття вказаної квартири було те, що у ванній кімнаті був не закритий кран змішувача гігієнічного душу, який був відокремлений від корпусу змішувача шлангу з лійкою, вода була на полу у ванній кімнаті. Вказував, що під час залиття квартири власників вдома не було та вони постійно не проживають в цій квартирі. Залиття відбувалося приблизно дві години. Зазначає, що сам гігієнічний душ поламаний не був, вважає, що причиною пошкодження стала неправильна експлуатація цього душу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснював, що він є менеджером по експлуатації ОСМД «Садова гірка», за фахом є інженером. Вказує, що вранці 19.05.2016 року перший раз сталося залиття квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 , про вказаний факт повідомила сама ОСОБА_1 . Зазначає, що після того, як з`ясували, що залиття відбулося з квартири № НОМЕР_5 , та потрапивши до квартири № НОМЕР_5 він побачив, що у ванній кімнаті лежав шланг від гігієнічного душу, води у ванній кімнаті було приблизно по щиколотку, також була вода у коридорі. Другий раз сталося залиття квартири НОМЕР_3 02.08.2020 року, про яке повідомили охоронці, оскільки вода протекла в паркінг. Пояснював, що при повторному залиття води в квартирі № НОМЕР_5 практично не було, шланг лежав на полу. Вважає, що можливо при сильному тиску води шланг було зірвано, можливо це неправильна експлуатація гігієнічного душу.

Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.05.2016 та -2.08.2016 року квартира НОМЕР_3, яка належить позивачу, була залита з квартири № НОМЕР_5 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 .

Зазначені обставини не спростовано доказами, наданими відповідачем у справі та доводами апеляційної скарги.

Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу ОСОБА_2 не спростував, тому вірним є висновок суду першої інстанції, який наявність такої вини вважав встановленою.

Крім того, відповідач не погоджується з розміром матеріальної шкоди, зазначає, що обсяг ушкоджень не відображений в актах № 19/5 від 19.05.2016 року та 02/08 від 02.08.2016 року, а експерти, які склали висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 8869/10242 від 24.10.2016 року не були попереджені про кримінальну відповідальність.

Такі доводи висновків суду не спростовують.

Висновки експертного будівельно-технічного дослідження № 8869/10242 від 24.10.2016 року прийняті судом у якості належного та допустимого письмового доказу, відповідачем не спростовані.

Так, згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 8869/10242 від 24.10.2016 року вартість ремонтно-будівельних робіт, після залиття квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 складає 465 947 грн.

За клопотанням представника відповідача судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічна експертиза, та згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 5782 від 20.12.2019 року відповідно до наданих на дослідження матеріалів перекриття в будинку АДРЕСА_1 монолітні залізобетонні. Визначити, чи передбачені стики окремих частин цього перекриття не уявляється можливим. Визначити яким чином у будинку АДРЕСА_1 прокладені інженерні комунікації та як вони проходять через квартири НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5 у будинку АДРЕСА_1 не уявляється можливим. Які конкретно пошкодження виникли у квартирі НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 внаслідок залиття, зафіксованого Актом 19/5 від 19.05.2016 та Актом №02/08 від 02.08.2016 в наданих актах не зазначено. Відповідно до акту №19/5 від 19.05.2016 у квартирі НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 відбулося потрапляння води в приміщення дитячої кімнати та гардероба. Відповідно до акту №02/08 від 02.08.2016 квартирі НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 відбулося потрапляння води в приміщення дитячого гардеробу, двох санвузлів і гостьового гардеробу. Внаслідок двох залиттів (відповідно до наданих актів) постраждали різні приміщення, окрім приміщення одного з гардеробу. Співпадає лише одне місце розташування пошкоджень в квартирах НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Квартира НОМЕР_3 має більше ушкодженої площі і ушкоджених приміщень, ніж квартира, що розташована над нею (квартира НОМЕР_4 ). Встановити розмір матеріальної шкоди, завданої квартирі НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 внаслідок залиття, що зафіксовані Актом 19/5 від 19.05.2016 та Актом №02/08 від 02.08.2016 не уявляється можливим з причин відсутності у актах переліку та обсягів пошкоджень квартири. Розмір ремонтно-будівельних робіт у квартирі НОМЕР_3 , необхідних для відновлення ремонту станом на час натурного обстеження 02.09.2016, проведеного після залиття, становить 560405 грн. (з урахуванням чеків та іншої документації щодо ремонту, який проводився до залиття).

Відповідач вважає, що судом першої інстанції здійснено неправильне трактування висновку експерта, адже вищевказані висновки стосовно розміру матеріальної шкоди, суперечать висновкам, зробленим експертом про те, що розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям, встановити неможливо, зважаючи на відсутність у актах переліку та обсягів пошкоджень квартири.

Між тим висновки експертизи № 5782 від 20.12.2019 року не спростовують той факт, що 19.05.2016 року та 02.08.2016 року мало місце залиття квартири НОМЕР_3 по вул. Данилевського у м. Харкові .

Так, у експертному дослідженні № 8869/10242 від 24.10.2016 року висновків про обсяг ушкоджень експерт дійшов на підставі візуально-інструментального обстеження квартири НОМЕР_3 .

Наразі пошкодження кв. 51 після залиття усунуто, тому у висновку № 5782 від 20.12.2019 року експерти вірно ґрунтувалися на обсязі ушкоджень, встановлених у висновку ексертизи № 8869/10242 від 24.10.2016 року, отже вартість відновлювально-ремонтних робіт відображає реальні збитки позивача.

Відповідач вказує на те, що пліснява під верхнім шаром підлоги у квартирі позивача з`явилася не через залиття, а тому, що квартира позивача тривалий час до встановлення автономного опалення взагалі не опалювалась декілька років, в тому числі в холодні пори року.

Між тим, доказів причинного зв`язку між пошкодженням підлоги та обставинами, зазначеними відповідачем матеріали справи не містять. Крім іншого, експерт у висновку № 8869/10242 від 24.10.2016 року такі пошкодження пов`язував саме із залиттям.

Відповідач посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , які крім іншого зазначали про те, що води в квартирах НОМЕР_5 та НОМЕР_4 було менше ніж в квартирі 51 .

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що квартира відповідача розташована не безпосередньо над квартирою позивача, а через один поверх. Той факт, що в квартирах НОМЕР_5 та НОМЕР_4 обсяг приміщень, які були залиті є меншим ніж у квартирі 51 висновків суду не спростовує, оскільки відповідачем не спростовано, що встановлений експертизою № 8869/10242 від 24.10.2016 року обсяг пошкоджень у квартирі 51 не відповідає пошкодженням, які сталися внаслідок залиття 19.05.2016 та 02.08.2016 року.

Відповідач звертає увагу суду на те, що залиття мало місце двічі 19.05.2016 року та 02.08.2016 року, тому розмір шкоди повинен бути визначений окремо для кожного епізоду.

Такі доводи не є обґрунтованими, оскільки після першого залиття 19.05.2016 року квартира позивача відремонтована не була. Від залиття 19.05.2016 року та 02.08.2016 року постраждали частково одні і ті самі приміщення, тому визначення відшкодування за кожний із епізодів окремо призведе до подвійної відповідальності відповідача.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач була відсутні при складенні акту про залиття та підписала його пізніше. Крім того відповідач наголошує, що акти про залиття ні за формою, ні за змістом, не за обов`язковим складом комісії не відповідають вимогам п. 2.3.6 та додатку № 4 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Між тим, такі доводи не спростовують встановленого факту залиття квартири позивача з вини відповідача та розміру пошкоджень, які підтверджені належними та допустимими доказами: висновком експертизи, показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не зацікавлені у вирішенні справи, не є родичами або друзями сторін.

Правильно дійшовши висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, суд першої інстанції не врахував, що згідно висновку експертизи № 5782 від 20.12.2019 року вартість відновлювально-будівельного ремонту 560 405 грн. визначена з урахуванням ПДВ 93 401 грн.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ремонтні роботи у квартирі 51 були виконані платником податку на додану вартість, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування майнової шкоди має бути зменшений на розмір податку на додану вартість, отже є підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 467 004 грн., тобто без врахування податку на додану вартість у сумі 93401 грн. 1=467 004).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення матеріальної шкоди, а саме підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода, спричинена залиттям квартири в сумі 467 004 грн.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2020 року змінити в частині суми стягнення матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири в сумі 467 004 грн. (чотириста шістдесят сім тисяч чотири грн.).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати 7541,98 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна