РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20859/18

Пров. №2/766/147/20

02 березня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., з участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Веріковської Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Пермякова Людмила Іванівна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2018 р. представником позивача адвокатом Тихошею Д.С. від імені ОСОБА_2 подано позовну заяву до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , від 09.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Пермяковою Л.І., зареєстрованого у реєстрі № 746 укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого нотаріусом Першої Херсонської нотаріальної контори Тюжиною М.Т. 27.05.1957 року за р. №1-5538 та Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку, затвердженого рішенням №59 виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів від 09.07.1999 року, належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Проживаючи тривалий час самостійно, без стороннього догляду і допомоги, у вересні 2015 року, після погіршення стану здоров`я позивач вирішив укласти договір довічного утримання, оскільки вже не був спроможний самостійно себе доглядати та утримувати. Про своє бажання позивач сповістив відповідачів. За спливом декількох днів, 09.09.2015 року між позивачем та відповідачами укладено, як вважав позивач договір довічного утримання, за умовами якого відповідачі брали на себе зобов`язання по догляду та його утриманню, а він, в свою чергу, розпоряджався передати у власність відповідачів житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Після укладення договору дарування позивач продовжував проживати за своїм місцем реєстрації, у тому будинку який передавався за договором та, іноді, отримував допомогу матеріального характеру від ОСОБА_3 . Однак, на початку літа 2018 року позивач перестав отримувати будь-яку матеріальну або фізичну допомогу від будь-якого із відповідачів і почав висловлювати їм своє обурення стосовно невиконання ними умов договору, у відповідь на що дізнався, що у 2015 році ним було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування, за яким він не мав жодних прав на його утримання. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає договір дарування, таким, що укладений з істотним порушенням законодавства, під впливом помилки, а отже відповідно до приписів ЦК України є недійсним.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року відкрите провадження у справі, призначене підготовче судове засідання на 12 грудня 2018 року, яке було відкладене на 08.01.2019 р. за клопотанням представника позивача, у зв`язку з необхідністю ознайомитись із відзивом.

12 грудня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Веріковською Т.А. надано відзив на позовну заяву в якому вказано, що з позовними вимогами позивача відповідач ОСОБА_1 не згоден, оскільки твердження представника позивача про намір ОСОБА_2 укласти з відповідачами, начебто, договору довічного утримання, а не договору дарування належного йому на той час на праві власності майна, є надуманим, необґрунтованим та безпідставними. З самого тексту договору дарування вбачається, що укладаючи спірний договір сторони діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам`ять, розуміли значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), розуміли українську мову та не потребували перекладу тексту договору на будь-яку іноземну мову. Так, у березні 2015 року батько відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , запропонував матері відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , яка є його рідною сестрою, що він буде здійснювати догляд та повне утримання позивача, а ОСОБА_6 , в свою чергу, не буде претендувати на спірний житловий будинок. У відповідь на вищевказану пропозицію ОСОБА_6 повідомила, що ні вона ні ОСОБА_4 не є спадкоємцями ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом останнього є матір ОСОБА_6 та відповідно рідна племінниця позивача ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була рідною сестрою ОСОБА_2 . З метою недопущення сварок між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , щодо володіння житловим будинком АДРЕСА_1 , позивач вирішив подарувати належне йому на той час майно своїми правнучатим племінникам, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Про свій намір позивач сповістив батьків відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Враховуючи вищевикладене всі ті обставини на які посилається представник позивача в обґрунтування позовних вимог не вказують на існування безумовних підстав для встановлення дефекту волевиявлення позивача при укладанні договору дарування належного йому будинку. Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_1 , зазначає, що при особистому спілкуванні з позивачем їй стало відомо, що ОСОБА_2 не звертався до адвоката з метою отримання правової допомоги у даній справі, договір із вказаною особою не укладав. Адвоката ОСОБА_9 позивач взагалі не знає. Про наявність даного спору у суді йому взагалі нічого не відомо. Крім того, просила застосувати строки позовної давності.

08.01.2019 р. через канцелярію суду надійшли клопотання представника позивача ОСОБА_9 про допит свідків, визнання явки відповідачів обов`язковою, витребування справи у нотаріуса щодо договору дарування, виклик свідка, долучення до матеріалів справи листа ПФУ, оптичного диска з відеозаписом пояснення позивача щодо подання заяви та його розуміння природи правочину, що вчинявся 09.09.2015р., клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 січня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Пермякової Л.І. копію справи щодо засвідчення договору дарування від 09 вересня 2015 року дарувальник ОСОБА_2 , обдаровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; задоволено заяви адвокатів про виклик свідків; підготовче засідання відкладено на 20.02.2019 р.; визнано обов`язковою явку в підготовче засідання позивача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; зобов`язано адвоката Тихошу Дмитра Сергійовича надати для огляду в підготовче засідання договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженої законом для надання правової допомоги від 28.09.2018 року, на підставі якого ним виданий ордер серії ХС № 145712 від 22.10.2018 року; зобов`язано адвоката Веріковську Т.А. надати в підготовче засідання оригінал ордеру серії МК № 68622 від 10.12.2018р.

23.01.2019 року через канцелярію суду від приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Пермякової Л.І. надійшла належним чином завірена копія договору дарування від 09.09.2015 року.

20.02.2019 року через канцелярію суду надійшла заява адвоката Тихоши Д.С. який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 про відвід судді.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2019 року заявлений адвокатом Тихошею Д.С. відвід визнано необґрунтованим та провадження по справі було зупинено до розгляду заявленого відводу.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 26.02.2019 року заяву адвоката Тихоши Д.С. про відвід головуючому судді Ус О.В. залишено без задоволення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2019 року поновлено провадження у справі та продовжено підготовче засідання.

25.04.2019 р. через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_10 про долучення до матеріалів справи оптичного диску з відеозаписами з яких вбачається, що позивач не звертався до адвоката з метою надання правової допомоги та докази утримання ОСОБА_2 умисно у будинку з метою унеможливлення його явки в судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16.10.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що йому тяжко розуміти, що відбувається, він не дарував будинок, а залишав відповідачам у спадщину, але після того, як ОСОБА_11 все з будинку вивезла та він залишився без своїх речей, він не бажає залишити будинок її сину. Вважає, що у нотаріуса підписував договір, що йому будуть допомагати. До адвоката його возили не один раз, адвоката знає.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Веріковська Т.А. позов не визнала та дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, вважала, що позивач не укладав договір з адвокатом, не звертався з позовом до суду, адвокат представляє інтереси відповідача Гонтар А.В. в іншій судовій справі.

Нотаріус Пермякова Л.І. вважала позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Зазначила, що ОСОБА_2 все розумів, бажав лише дарування, прочитав та підписав договір. Він говорив, що буде продовжувати проживати у будинку.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, суд вважав можливим закінчити розгляд справи у їх відсутність, незважаючи на визнання їх явки обов`язковою, оскільки справа тривалий час перебуває в суді.

Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши письмові докази та заслухавши свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

09 вересня 2015 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.І. за реєстровим №746 посвідчено Договір дарування житлового будинку. За умовами даного договору ОСОБА_2 (дарувальник) передає майно, яке належить йому на праві приватної власності, у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (обдаровуваним) по 1/2 частці кожному безоплатно, а обдаровувані приймають це майно.

Відповідно до п. 1.2 Договору предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого нотаріусом І Херсонської нотконтори ОСОБА_12 27 травня 1957 року за р. №1-5538 та Акту закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального будинку, затвердженого рішенням №59 виконавчого комітету Суворовської районної Ради народних депутатів від 09 липня 1999 року. Право власності на житловий будинок зареєстроване 27 липня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні за номером №10609410, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно №41463320 від 30.07.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01.

У пункті 3.1 Договору зазначено, що сторони підтверджують, що цей Договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (арк. справи 10-11).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №43535091 від 09.09.2015 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Пермяковою Л.І. на підставі договору дарування, виданим 09.09.2015 року за реєстровим №746 - 1/2 частина за ОСОБА_3 та 1/2 частина за ОСОБА_1 (арк. справи 12-13).

В матеріалах справи міститься копія заповіту посвідченого 17.08.2000 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Руссол В.І. за реєстровим №2-1665 відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належний йому жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (арк. справи 51).

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. справи 9 копія паспорта) та на момент підписання спірного договору йому було 80 років.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що ОСОБА_14 (її подруга) доглядала без будь-яких договорів за ОСОБА_15 , який є її похилим родичем, дуже багато років, він хворів, мав перелом, вона забирала його до себе купатися, стирала його речі. Їй відомо, що спочатку у ОСОБА_15 був заповіт, а потім він вирішив подарувати будинок ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Це їй відомо зі слів ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що йому відомо, що спочатку ОСОБА_15 склав заповіт на його маму ОСОБА_20 . ОСОБА_21 та дядька ОСОБА_22 , пізніше заповіт скасували (у матері та дядька є своє житло) та вирішили, що будинок подарують його старшому брату ОСОБА_23 та двоюрідному брату ОСОБА_24 . Про договір дарування знає лише зі слів родичів. Знає, що між братами існує конфлікт щодо ремонту, прибирання. Потім почався суд та дядько ОСОБА_22 не дає їм спілкуватися з дідом. Його брат у будинку ніколи не проживав. Вони завжди відвідували діда та допомагали йому, коли він просив.

Свіок ОСОБА_25 суду пояснила, що позивач її рідний дядька. Сержанов подарував дом її онукам ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , але він проживав та проживає у цьому будинку один. Дядько боявся, що у нього відберуть будинок, а тому була необхідність оформлення будинку. Спочатку ОСОБА_15 склав заповіт на її дітей, але оскільки у них свої сім`ї, він вирішив подарувати онукам, для того, щоб вони приїжджали до нього частіше. Є конфлікт між її дітьми ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , оскільки необхідно їздити до ОСОБА_15 та доглядати за будинком. Донька їздила менше ніж син. Син ОСОБА_29 сказав, що подасть на суд на ОСОБА_30 . Оскільки ОСОБА_29 їздить частіше до ОСОБА_15 , то він має на нього більший вплив. Просили ОСОБА_29 забрати заяву. Коли вона особисто приїжджала до ОСОБА_15 , він говорив, що не звертався до суду. Фактично конфлікт пов`язаний з тим, що через оформлення договору дарування онуки повинні доглядати ОСОБА_15 , але їх ніхто не зобов`язував, це ініціатива сина.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила що їй в грудні 2018 року стало відомо про суд. У 2008 році у ОСОБА_15 був інсульт та вона доглядала за ним, поновлювала його здоров`я. У 2000 році дядько бажав залишити будинок на неї та брата за заповітом. У 2015 році він сказав, що потрібно оформити будинок, з`ясувалося, що ОСОБА_15 на себе будинок не переоформляв, а тому переоформленням займався її брат та вона заплатила йому половину від суми, що він витратив 7,5 тис. грн. Нотаріус розмовляла з дідом окремо, вони не домовлялися доглядати діда. Після дарування її сини 2 роки возили діду їжу, а у 2017 році вона поїхала в будинок, коли її молодший син став доросліше, та вирішила привести будинок у порядок, з цього часу почався конфлікт дід її вигнав. У діда ніколи претензій до ОСОБА_24 та ОСОБА_23 не було. З ОСОБА_29 у неї конфлікт, тому що вона не приїжджала доглядати діда, коли у неї народилася третя дитина. ОСОБА_31 та ОСОБА_23 погані стосунки на ґрунті поділу домоволодіння. ОСОБА_24 вимагав від ОСОБА_26 гроші, які вони витратили на будинок. За станом здоров`я дід не мав можливості самостійно їхати до адвоката. Коли вони були у Сержанвоа 04.12.2018 року та 24.10.2019 р. він говорив, що нічого не знає про суд. Сержанов іншого житла не має. Попередньо до нотаріуса ходила разом з ОСОБА_29 , на оформлення дарування також возили діда разом з ОСОБА_29 . Дід збирався продовжувати жити в будинку, її мати пропонувала забрати ОСОБА_15 до себе доглядати, але він відмовився. Дід самостійно виявив бажання подарувати будинок у неї вдома у присутності ОСОБА_29 . Питання щодо довічного утримання не піднімалося. Сержанов особисто читав договір дарування у нотаріуса. Вважає, що сам ОСОБА_15 не мав бажання розірвати договір.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що оформили договір дарування, але з домовленості доглядати за Сержавновим. Сторона ОСОБА_21 за дідом не доглядала з 2018 року, внаслідок чого дід захотів передати будинок йому. Сержанов іншого житла не має. Домовилися з сестрою ОСОБА_30 , що будуть доглядати за дідом, а він подарує будинок їх дітям, оскільки договір дарування був самим дешевим за ціною. Про інші договори не розмовляли, про можливість укладення договору довічного утримання нотаріус не роз`яснювала. Сержанов мав бажання подарувати будинок з метою, що за ним доглядали та чужі люді не заволоділи будинком. До 2015 року сестра допомагала, доглядала за дідом, а після дарування дуже рідко бувала, а з 2017 року взагалі перестала приїжджати до ОСОБА_15 . Стверджував, що Сержавнов говорив у нотаріуса, що він укладає договір, щоб за ним доглядали, у нього дуже різко погіршувався зір. З сестрою ніяких письмових домовленостей щодо догляду за дідом не укладали. Він не утримував ОСОБА_15 від спілкування, ініціатором позову був сам ОСОБА_15 , а не він. Сержанов чекав, що ОСОБА_21 будуть йому допомагати.

З пояснень допитаних свідків у їх сукупності вбачається, що на момент підписання спірного договору позивач був людиною похилого віку, який за станом здоров`я, віком потребував сторонньої допомоги, його купали та допомагали по господарству свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та члени їх сім`ї.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вказали, що раніше ОСОБА_2 оформлював на їх ім`я заповіт, він дуже боявся, що у нього відберуть будинок, а тому хотів його оформити. Саме свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 оформлювати будинок, їздили до нотаріуса, з`ясовували яким чином оформити договір дарування, свідок ОСОБА_4 стверджував, що договір дарування був по оформленню самими дешевшим за грошима, а про довічне утримання йому не роз`яснювали, тому такий договір ними не розглядався. Також свідки домовлялися про те, що будуть допомагати ОСОБА_2 , оскільки він їх родич та в міру своїх можливостей здійснювали таку допомогу. Зокрема, свідок ОСОБА_6 з 2008 року по 2015 рік включно, а потім з 2017 року. Свідки не заперечували, що ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги та мав поганий зір.

У зв`язку з різним наданням допомоги ОСОБА_2 виникли конфліктні відносини між свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також між їх синами відповідачами ОСОБА_3 а ОСОБА_1 щодо витрат на утримання будинку.

Відеозаписи, надані стороною відповідача ОСОБА_32 не є належними та допустимими доказами. Вказані відео файли містять розмови позивача та деяких свідків, адвоката. Відповіді ОСОБА_2 на задані йому питання не можуть прийматися судом як відсутність волевиявлення позивача на звернення до суду з позовом та його необізнаність про справу, оскільки достовірність таких відповідей фактичним обставинам позивач в суді не підтвердив.

Одночасно, з відеозапису, наданих представником позивача, ОСОБА_2 підтверджує наявність спірних правовідносин, звернення до адвоката тощо.

Саме наявність сумніву з цих питань і було підставою для визнання обов`язковою явки в судове засідання позивача для надання особистих пояснень.

Докази, подані представником відповідача ОСОБА_1 18.12.2019 р. на підставі ч.9 ст. 81 ЦПК України, суд також не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 від позову не відмовився та не заперечував укладення договору з адвокатом. Угода про надання юридичної допомоги від 28.09.2018 р. передбачає наділення адвоката всіма правами, передбаченими ЦК та ЦПК України, з правом підпису усіх документів. Питання щодо адвокатської етики не є предметом позову, в даному процесі адвокат Тихоша Д.С. не приймає участь як представник відповідача ОСОБА_3 .

Посилання представника відповідача ОСОБА_32 на те, що позивач мав можливість визнати недійсним договір дарування в частині лише її довірителя, суд вважає недоречним, оскільки підставою позову не є невиконання відповідачами обов`язків щодо утримання позивача. В даному випадку позивач просить розірвати договір з підстав помилки у його суті.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, постановах Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі №487/2184/18, від 24.01.2020р. у справі №360/939/17, тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Позивач, будучи особою похилого віку (80 років), за своїм станом здоров`я потребував стороннього догляду, тому, укладаючи оспорюваний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами, вважав, що договір забезпечує догляд за ним.

Сам по собі факт прочитання позивачем тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

З огляду на пояснення позивача в судовому засіданні та досліджені у сукупності докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного договору вважав, що було узгоджено надання йому довічного догляду та матеріальної допомоги, як особі похилого віку. Отже, фактично позивач помилився відносно правової природи правочину.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, отже спірне майно є його єдиним житлом, що не оспорюється відповідачами. Відтак, вказане свідчить про відсутність фактичної передачі обдарованим дарунку за оспорюваним договором дарування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України.

Представником відповідача ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності, а представником позивача про поновлення строку з огляду на те, що про порушення своїх прав ОСОБА_2 дізнався влітку 2018 року.

02.03.2020 року від представника позивача надійшла письмова заява, відповідно до якої він наполягає на тому, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки до 2017 року позивачеві надавали в повному обсязі допомогу, що не давало йому підстав сумніватися, що ним було укладено договір довічного утримання.

В судовому засіданні 02.03.2020 року представник відповідача Земляннікова ОСОБА_33 наполягала на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності, вважала, що строк пропущено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки про порушення своїх прав він дізнався, виходячи з обґрунтування позову з того часу, як відповідачі перестали надавати йому допомогу, а щодо правової природи договору після консультації з адвокатом. Крім того, суд вважає, що про порушення своїх прав позивач ОСОБА_2 повинний був дізнатися у 2017 році, коли ОСОБА_34 , як він стверджує, вивезла його речі з будинку (свідок ОСОБА_6 вказала, що вона робила прибирання та викинула не потрібні речі), а тому, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по 352,40 грн. з кожного.

Про наявність інших судових витрат попередньо чи до закінчення судових дебатів не заявлялося.

Запобіжні заходи судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 04.03.2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 229, 256, 261, 717 ЦК України, ст. 2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Пермякова Людмила Іванівна (місце здійснення діяльносі: м.Херсон, вул. Лавреньова, 13) про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , від 09 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.І., що зареєстрований у реєстрі за № 746.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві грн. сорок коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві грн. сорок коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус