КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2072/2019
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/369/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Іванченка М.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чирки С.С.,-

встановила:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив усунути перешкоди в користуванні частиною його земельної ділянки площею 0,0050 га в АДРЕСА_1 шляхом демонтажу паркану між земельними ділянками з кадастровими номерами 322081303:03:040:0098 та 322081303:02:002:0455; зобов`язати ОСОБА_2 перенести паркан між її земельною ділянкою з кадастровим номером 322081303:03:040:0098 і земельною ділянкою позивача з кадастровим номером 322081303:02:002:0455 на дійсну межу - правий задній кут земельної ділянки ОСОБА_2 на 1,34 м., лівий задній кут земельної ділянки ОСОБА_2 на 2,44 м. до фасадної частини земельної ділянки ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 порушила встановлену межу і самовільно встановила між земельними ділянками паркан, який проходить по земельній ділянці позивача, в результаті чого частина земельної ділянки позивача опинилася в користуванні ОСОБА_2 .

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав план меж земельної ділянки з прив`язкою до існуючих парканів, виконаний інженером-геодезистом І.І. Сорока.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не надання повної та належної оцінки доказам, поданих сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що апеляційна скарга безпідставна, а рішення суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, а також те, що відповідач встановила паркан на земельній ділянці позивача.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 322081303:02:002:0455, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 273642.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 322081303:03:040:0098, площею 0,150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку КВ № 007479.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 порушила встановлену межу і самовільно встановила між земельними ділянками паркан, який проходить по земельній ділянці позивача. В результаті зазначеного, частина земельної ділянки позивача опинилася в користуванні ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження того, що встановлений відповідачем паркан не відповідає дійсній межі, позивач надав план земельної ділянки з прив`язкою до існуючих парканів, виготовлений інженером-геодезистом ОСОБА_4 .

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що паркан побудований на законній межі земельної ділянки, належній відповідачу, за чинними планами розташування, масштабами, межами, схемами, чертежами, топографо-геодезичними вишукуваннями. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копію топоплану топогеодезичних вишукувань, копію паспорту на забудову, копію погодженого плану забудови земельної ділянки.

Клопотання про призначення у справі відповідної експертизи позивач в суді першої інстанціїне заявляв.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів порушення його прав як суміжного землекористувача відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції, колегія суддів не приймає, оскільки суд правильно встановив недоведеність позовних вимог, та вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 жовтня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: М.М. Іванченко

С.Г. Музичко