Провадження № 22-ц/801/584/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 рокуСправа № 127/31153/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 149/2746/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П. в порядку спрощеного провадження, дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Вінницький міський суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 23.10.2017 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач, станом на 16.07.2019 року має заборгованість у розмірі 16616,70грн., яка складається з: 8343,48 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6445,60 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 560,16 заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. штраф (фіксована частина); 767,46 грн. штраф (процентна складова).

За вказаних підстав, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом у розмірі 16616,70 гривень і 1921 грн. судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2020 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2017 року в розмірі 4972,84 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в решті вимог відмовлено за недоведеністю та безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині незадоволених позовних вимог, як незаконне та таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Ще апелянт зазначає, що суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

З урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повній мірі; вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог, крім стягнення тіла кредиту у сумі 4972,84 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.

23.10.2017 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23.10.2017, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2019 становить 16616,70 грн, з яких: 8343,48 грн заборгованість за тілом кредиту, 6445,60 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 560,16 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 767,46 грн штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов частково, суд керувався нормами ст. ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050 1054, 1055, 1056-1 ЦК України; постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку по рахунку, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Такий висновок суд мотивував наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Ще суд виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути, зокрема, відсотки та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.10.2017 посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та його розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

Суд правильно встановив обставини щодо того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також докази того, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Така думка висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів дійсно не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на викладене, суд правильно дійшов висновку, що немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків в розмірі 560,16 грн та штрафу в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 767,46 грн (процентна складова).

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №136/695/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, які є обов`язковими для застосування відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Щодо іншої заборгованості (тіло та прострочене тіло кредиту), то судом першої інстанції вірно встановлено, що як слідує з розрахунку тіло кредиту становить 8343,48 грн, прострочене 6445,60 грн, а всього 14 789,08 грн. Однак, з цього розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався і в задоволені стягнення яких суд відмовив) і тим самим збільшувалося як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту (розмір якого формується за рахунок непогашеного тіла кредиту на конкретну дату). За даними розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 9816,24 грн, відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму ( 9816,24 грн загальна сума відсотків в четвертій колонці розрахунку). В той же час, відповідач використала 5000,00 грн (витрати за 18.02.18-23.02.2018), сплатила ж лише 27,16 грн. Зважаючи, що суд відмовив в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, відповідно не підлягає стягненню і сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 9816,24 грн, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином суд дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2017 за тілом кредиту в сумі 4972,84 грн (14789,08 грн - 9816,24 грн).

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки вони суперечать встановленим обставинам, зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом першої інстанції, на власну користь без врахування зазначених правових вимог.

Надану скаржником виписку за період з 17.01.2015 року по 17.10.2019 року по картці № НОМЕР_1 , суд не бере до уваги, оскільки вона не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи викладене та норму ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун