Справа № 539/3622/19
Провадження № 2/539/119/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю : позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В позові вказав, що 22.03.2011 року, відповідно до накладної №57 ним було придбано за 13 200 грн. токарний верстат 1К62 на Лубенському ВАТ «Лічмаш-прилад».

У червні 2014 року, з дозволу ОСОБА_5 він поставив вказаний верстат на орендованій ним території пилорами, розташованій у АДРЕСА_1 , з метою подальшого продажу. У липні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_4 , мешканець с. Засулля і сказав, що в нього є знайомий, який хоче купити токарний верстат.

В подальшому 14 липня 2014 року ОСОБА_4 з двома невідомими особами оглянули верстат.

Він домовився з покупцями, що 15.07.2014 року вони приїдуть вантажним автомобілем, укладуть договір купівлі-продажу, проведуть з ним розрахунок і заберуть верстат.

Вони домовились, що покупці телефоном його попередять про свій приїзд. Попередньо домовлялися о 17-00 годині зустрітися біля верстата. При цьому ніяких грошей йому покупці не давали, він також не давав ОСОБА_4 1000 гривень. Ніякого договору у них з ОСОБА_4 не було. На продаж верста він ОСОБА_4 не запрошував. О 9-00 год. він телефонував до ОСОБА_6 щоб той завантажив верстат орієнтовно о 17-00 годині, але їхати не треба було до його повторного дзвінка. О 16-00 годині він загруз автомобілем у районі озера в с. Засулля, а тому зателефонував ОСОБА_3 , щоб той витяг його автомобіль трактором. При цьому з ним були два пасажири. Коли ОСОБА_7 витяг його автомобіль, то повідомив, що він завантажив верстат о 13-00 годині на прохання ОСОБА_4 . Коли він приїхав на місце де стояв верстат, то верстата вже не було. Там був присутній ОСОБА_8 , який повідомив, що під керівництвом ОСОБА_9 верстат погрузили на газель і вивезли в невідомому напрямку. Він зателефонував ОСОБА_9 , але той не відповідав на дзвінки.

Він відмовився від допомоги ОСОБА_4 та звернувся до правоохоронних органів. На першому допиті ОСОБА_4 повідомив, що він не причетний до продажу верстата і взагалі не знає де він нині знаходиться. Але після показів ОСОБА_6 , який пояснював, що саме ОСОБА_4 покликав його на завантаження верстата і керував його завантаженням, ОСОБА_4 змінив свої покази та повідомив, що в той же день він знайшов його, коли він застряг на озері і віддав йому гроші в руки. При цьому ОСОБА_4 говорив, що на озері крім них двох нікого не було. Але в протоколів вбачається, що з ним, де він застряг, було два пасажира. Отже, покупці його про приїзд не повідомили, а викликали ОСОБА_4 , який і продав належний йому верстат.

Своїми діями ОСОБА_4 завдав йому матеріальні і моральні збитки. Завдану матеріальну шкоду він оцінює в 33 487 грн., оскільки у зв`язку з інфляцією вартість верстата зросла. Завдану ОСОБА_4 моральну шкоду він оцінює в 50 000 грн.

Прохав суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 33 487 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, прохав позов задовольнити в повному обсязі. Кримінальне провадження за його заявою закрито. Оригіналів документів чи завірених копій із кримінального провадження він надати не може. Постанову слідчого від 02.09.2019 року про закриття кримінального провадження він не оскаржував.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Коряк А.В. в судовому засіданні позов, заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , заперечував за недоведеністю обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. Вважає, що позивачем не доведено факту протиправних дій з боку ОСОБА_4 . Позивач вважав, що відносно нього було вчинено злочин. Але постановою слідчого кримінальне провадження було закрито, з даною постановою ОСОБА_1 погодився, оскільки не оскаржив її. Позивач не зміг пояснити, які саме з ОСОБА_4 у нього були цивільно-правові відносини.

Також позивачем не надано суду жодного оригіналу документу, а саме, документу, який би підтверджував належність позивачу вказаного ним верстата. Крім того, позивачем додано до позовної заяви протоколи слідчих дій, які не завірені, а тому не можуть бути доказами в даній справі.

До того ж, не зрозуміло як позивачем визначена вартість верстата з врахуванням інфляції а також не обґрунтована вимога щодо спричинення моральної шкоди позивачу діями відповідача.

З урахуванням викладеного прохав у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та стягнути з нього на користь відповідача витрати, понесені ОСОБА_4 на правову допомогу з врахуванням участі адвоката в судовому засіданні, оскільки поза судовим засіданням він правову допомогу відповідачу не надавав.

Третя особа по справі ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що дійсно до нього телефонував ОСОБА_4 щодо завантаження верстата. Він приїхав, верстат завантажив, а щодо розрахунків за даний верстат йому нічого не відомо. До ОСОБА_1 в той день він додзвонитись не міг.

З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що 21.08.2014 року на підставі заяви ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001061 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001061 зазначено, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 15.07.2014 року, близько 17-00 год. невстановлені особи, перебуваючи на території пилорами по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викради токарний станок «1 К 62», вартістю 13 000 грн., належний ОСОБА_1 , чим спричинили останньому матеріальних збитків на вищевказану суму.

Досудове розслідування даного кримінального провадження №0001061 було завершено винесенням 02.09.2019 року слідчим СВ Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області Бородавкою О.В. постанови, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001061 від 21.08.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 постанову слідчого від 02.09.2019 року про закриття кримінального провадження не оскаржував.

Позивач зазначає підставами позову ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі зазначених ст.ст.1166, 1167 ЦК України, позовна заява задоволена бути не може, так як позивачем в суді не доведено факту вчинення відповідачем неправомірних дій та факту заподіяння йому відповідачем майнової та моральної шкоди.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Майнова шкода полягає у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі, тобто відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки він не надав суду належні і допустимі докази того, що відповідачем ОСОБА_4 йому було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Так, позивачем додано до позовної заяви копію видаткової накладної №57 від 22.03.2011 року відповідно до якої він придбав токарний станок «1 К 62» вартістю 13200 грн. Представник відповідача заявив клопотання про надання до суду оригіналу даного доказу, який позивачем надано не було.

Також позивач не надав суду докази того, що вартість токарного станка на даний час складає 33487 грн.

Додані позивачем до позовної заяви копії матеріалів кримінального провадження, а саме копія заяви про злочин та копії протоколів допиту свідків, суд із вищезазначених підстав також не може розцінювати як належні та допустимі докази його позовних вимог.

Разом із тим, дані докази було здобуто у межах кримінального провадження слідчим.

Під час судового розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про допит в судовому засідання в якості свідків осіб, які були допитані в ході кримінального провадження.

Враховуючи викладене, за обставин, коли свідки не були допитані в цивільній справі, протоколи їх допитів у кримінальній справі не є належними засобами доказування на підтвердження фактів, що входять до предмету доказування у даній цивільній справі.

Самі по собі пояснення позивача та третьої особи на підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, не є доказами у даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував дані обставини, якими позивач обгрунтовував свої вимоги, а тому суд не вважає дані обставини встановленими та належним чино доведеними позивачем.

Суд вважає, що наданими по справі документами позивачем не доведено того факту, що відповідач спричинив йому майнову шкоду шляхом продажу без його відома майна, а саме токарного верстата 1К62.

Суд не може взяти до уваги підстави та мотивацію постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 02.09.2019 року, які слідчий вважав встановленими для прийняття відповідного процесуального рішення, оскільки згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

У даному кримінальному провадженні №0001061 ні вирок суду, ні ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_4 не виносилися. Жодній особі у даному кримінальному провадженні про підозру у вчинення будь-якого злочину не повідомлялося.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідачем ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні позивач заперечував щодо стягнення із нього будь-яких судових витрат на користь відповідача.

Представник відповідача пояснив, що він надавав відповідачу правову допомогу виключно під час проведення судового засідання.

Таким чином, суд, враховуючи складність справи, час, витраченим адвокатом на надання правової допомоги відповідачу в двох судових засідання тривалість з 10:08 год. до 10:40 год. 09.12.2019 року та з 10:45 год. до 13:16 год. 21.02.2020 року, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, те, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, вимоги співмірності, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. Підстав для стягнення даних витрат у повному обсязі згідно наданих рахунку - фактури та квитанції від 08.01.2020 року, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Ю.А. Іващенко