КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/1482/19 головуючий у суді І інстанції Букіна О.М..
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

27 листопада 2020 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Сушко Л.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут "Гідроприладів" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Київський науково-дослідний інститут "Гідроприладів" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 19 листопада 2020 року подала апеляційну скаргу, що не оплачена судовим збором.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу зазначила, що при подачі позову до суду першої інстанції судовий збір не сплачувався, то і при подачі апеляційної скарги сума судового збору = 0 грн..

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими доводами, виходячи з наступного.

Так, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 05.08.2020 року ОСОБА_1 просила:

- стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 24898,15 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 366857,09 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплат у сумі 52267,89 грн..

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. (п. 2.2.12. Інструкції № 114/8713)

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою. Тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому за відповідні вимоги працівники-позивачі повинні сплачувати судовий збір у порядку, встановленому законом.

Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, у якій погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі були звільнені від сплати судового збору, а отже підлягають оплаті судовим збором.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відтак, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, грошова компенсація за невикористану відпустку та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплат входять до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору.

Аналогічні висновки викладено постанові Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі №910/24323/16.

Таким чином, суд приходить до висновку , що пільг щодо сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Доказів того, що позивач має інші пільги щодо сплати судового збору не надано.

Відповідно до п.1.2. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, яка діяла, станом на дату подання позовної заяви) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9605,00грн.).

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 366857,09 грн..

Таким чином, судовий збір, що мав бути сплачений при подачі позову до суду, складав 3668,57 грн..

Відповідно до п.1.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відтак, особі, яка подала апеляційну скаргу на рішення суду, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 5502,85 грн. (3668,57 грн. * 150% = 5502,85 грн.).

Відповідно до реквізитів рахунку на 2020 рік для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення до Київського апеляційного суду оплата коштів має здійснюватися на рахунок: отримувач коштів: УК у Солом`янському районі м. Києва; код отримувача за ; рахунок отримувача: UA 0026010; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Таким чином, особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно надати суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 5502,85 грн., або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких обставин підстави для відкриття апеляційного провадження у справі відсутні, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року залишити без руху, і надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали.

Роз?яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко