ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 388/710/20

провадження № 22-ц/4809/1502/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області (суддя Баранський Д. М.) від 01 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що 26 січня 2011 року між банком і відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит у формі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість за кредитом і відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати неустойку на умовах, передбачених договором, у разі невиконання покладених на неї зобов`язань.

Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2020 року становила 238345,10 грн, з яких:

3236,55 грн - заборгованість за кредитом;

234008,55 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом;

1100,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2020 року позов задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3236,55 грн та судові витрати в сумі 50,34 грн.

Суд встановив, що відповідач не повернув використані ним кошти, які надав йому банк в межах кредитного ліміту, а тому задовольнив позов в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про проценти та неустойку, тому дійшов висновку, що такі вимоги позивача безпідставні.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

Частково не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення про відмову в задоволенні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами й ухвалити щодо цього нове рішення.

Доводами апеляційної скарги полягають у тому, що банк вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його вимоги про стягнення з боржника процентів так, як суд не врахував юридичну природу укладеного між сторонами договору та його умов про проценти. Оскільки за змістом ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним, то суд неправильно застосував норми матеріального права в цій частині.

Відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, а також судові повістки надіслано за його адресою. Однак, як вбачається з довідок поштового відділення, він відмовився від отримання судової кореспонденції. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надіслав.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиції сторін в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бистров С. А. підтримав апеляційну скаргу, надав суду усні та письмові пояснення.

Відповідач через припис п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

26 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», який у 2018 році змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк», з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій вказав, що він бажає отримати від банку платіжну карту типу кредитна «Універсальна» та підтверджує свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав: надав ОСОБА_1 платіжну картку та встановив кредитний ліміт.

ОСОБА_1 користувався коштами, які йому надав банк, але не повною мірою не повернув їх банку і має заборгованість за кредитом сумі 3236,55 грн.

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

26 січня 2011 року разом з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 підписав довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у якій містяться відомості про тип кредитної картки, пільговий період кредитування, валюту кредитування, базову процентну ставку, розмір мінімального щомісячного платежу та строк його сплати, комісія за зняття готівкових коштів, розмір пені та штрафу, інше.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення судом позовних вимог про стягнення з боржника на користь банку процентів та неустойки, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суд про задоволення частини вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту (та зване «тіло кредиту») не перевіряється.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

У справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування наданим кредитом, позивач посилався, зокрема, на підписану відповідачем 26 січня 2011 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору з ОСОБА_1 (с. 27), яка, серед іншого, містяться відомості про тип платіжної картки, тип кредитної лінії, валюту кредитування, процентну ставку в розмірі 36 % (2,5% на місяць) з розрахунку 360 днів на рік, розмір мінімального щомісячного платежу та строк його сплати (с. 27).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, не дав їй належної оцінки.

Не зважаючи на зміст довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору з ОСОБА_1 та наявність підпису ОСОБА_1 під цим документом, а також відсутність його заперечень проти цього письмового доказу, суд дійшов неправильного і нелогічного висновку про відсутність доказів того, що відповідач був з нею ознайомлений, погодився з такими умовами і саме їх мав на увазі при укладенні договору.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надана позивачем довідка від 26 січня 2011 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку підписав відповідач та яка становить частину укладеного між ними договору, вказує на те, що відповідач погодився на запропоновані банком умови отримання банківської послуги з кредитування, зокрема, він погодився на сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30 % на рік.

Фактично підстав не враховувати цей доказ у повному обсязі суд першої інстанції не мав.

Отже, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом ґрунтується на доказах, які є у справі.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (с. 10 - 18) вбачається, що у період з 21 січня 2011 року по 31 серпня 2014 року банк при визначенні розміру процентів за користування кредитом застосовував обумовлену з відповідачем процентну ставку - 30 % на рік, а з 01 вересня 2014 року банк збільшив в односороньому порядку розмір процентної ставки до 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - до 43,2 % на рік.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній станом на час укладення між сторонами кредитного договору (26 січня 2011 року), про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Положеннями ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, у редакції яка діяла станом на 01 вересня 2014 року, коли позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом, банкам заборонено збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку.

Близьке за змістом положення містить чинна на час розгляду справи в суді редакція ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Посилання позивача на пункти Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з яких він додав до позовної заяви, та якими передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати (в тому числі збільшувати) процентну ставку, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції з посиланням на норми матеріального права та практику їх застосування, визначену Верховним Судом у справах за подібних правовідносин.

У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню частково виходячи з обумовленої сторонами в договорі процентної ставки - 30 % річних.

Згідно з вже згаданим судом розрахунку заборгованості (с. 10 - 18) та письмових пояснень банку (с. 113), за період з 27 січня 2011 року по 31 серпня 2018 року (кінцева дата періоду за який позивач просить стягнути проценти) виходячи із суми заборгованості по кредиту та розміру процентної ставки - 30% на рік і кількості днів користування кредитом, а також частково сплаченої відповідачем заборгованості в сумі 1493,11 грн, розмір його несплаченої заборгованості по процентах становить 2317, грн.

Докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у справі відсутні, а отже вимоги позивача про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню.

Так, як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи чим позбавив себе можливості правильно застосувати закон та ухвалив помилкове рішення про повну відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення процентів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що на підставі приписів ст. 376 ЦПК України в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо обґрунтованості відмови суду першої інстанції в задоволенні вимоги про стягнення пені апеляційна скарга доводів не мітить, а тому суд не вбачає підстав для задоволення її вимог в цій частині.

Про судові витрати

Згідно з п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви, та за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 215,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, а також в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2317,00 грн (дві тисячі триста сімнадцять гривень) заборгованості по процентах за користування кредитом та 215,50 грн (двісті п`ятнадцять гривень п`ятдесят копійок) компенсації судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник