Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 752/4653/18

провадження № 61-22918св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сушко Л. П., Матвієнко Ю. О. про зупинення апеляційного провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

29 березня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просили затвердити укладену між ними мирову угоду та зазначили, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, визначених у тексті цієї мирової угоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення 5 (в літ. А), яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 96,9 кв.м, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину в зазначених приміщеннях. Провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб а також держави, тому суд знаходить необхідним визнати мирову угоду на умовах, запропонованих сторонами та закрити провадження у справі.

Не погодившись із цією ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» (далі - ТОВ «Рієлтіс Плюс»), яке не було учасником справи, подало апеляційну скаргу на неї.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Рієлтіс Плюс» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7576/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Рієлтіс Плюс», державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дениса П. В., треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявні об`єктивні підстави для зупинення провадження у справі, а саме - у зв`язку з пов`язаністю обставин, що є предметом розгляду справи № 752/7576/19 та предметом доказування у даній справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ТОВ «Рієлтіс Плюс»на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просив суд оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, оскільки підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно статті 388 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

22 січня 2020 року матеріали цивільної справи № 752/4653/18 надійшли до Верховного Суду.

23 січня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що у березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення 5 (в літ. А), яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 96,9 кв.м, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину в зазначених приміщеннях. Провадження у справі закрито.

Не погодившись із цією ухвалою, ТОВ «Рієлтіс Плюс», яке не є учасником справи, подало апеляційну скаргу на неї.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Рієлтіс Плюс» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7576/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Рієлтіс Плюс», державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дениса П. В., треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7576/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Рієлтіс Плюс», державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дениса П. В., треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння, апеляційний суд виходив з того, що наявні об`єктивні підстави для зупинення провадження у справі, а саме - у зв`язку з пов`язаністю обставин, що є предметом розгляду справи № 752/7576/19 та предметом доказування у даній справі. Тобто, апеляційний суд вважав, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 33 своєї постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 зазначив, що, визначаючи наявність передбачених цивільним процесуальним законодавством підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При таких обставинах апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/7576/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Рієлтіс Плюс», державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дениса П. В., треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило