КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року місто Київ.

Справа № 753/20674/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4347/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулікової С.М.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року (постановлену в складі судді Трусової Т.О., інформація щодо дати складання повного тексту ухвали відсутня) про забезпечення позову

за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу "Захисник", товариства з обмеженою відповідальністю "ОСВ Практик" про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» (далі по тексту - ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик», відповідачі) про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язання визнати право власності на об`єкт незавершеного будівництва шляхом передачі вищевказаної квартири в натурі.

Позов обґрунтований тим, що 20.06.2014 між замовником ЖБК «Захисник» та генеральним підрядником ТОВ «ОСВ Практик» було укладено договір генерального підряду на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, розташованого за будівельною адресою: АДРЕСА_2 . Згідно умов договору запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 р. Вказаним договором було передбачено право генерального підрядника залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведено у пункті 1.2. договору. 15.04.2015 ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ОСВ Практик» договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 та здійснив повну оплату вартості квартири, про що є відповідна довідка ТОВ «ОСВ Практик». В подальшому ОСОБА_2 відступив права за договором купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_1 . Водночас на даний момент об`єкт будівництва не зданий в експлуатацію, у зв`язку з чим позивач не може отримати свідоцтво про право власності на квартиру.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження проінвестованої квартири АДРЕСА_4 ), заборони ТОВ «ОСВ «Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії та укладати правочини щодо відчуження спірної квартири.

Заява мотивована тим, що у липні 2019 р. ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку розірвав договір з ТОВ «ОСВ Практик» та повідомив про анулювання майнових прав на помешкання та приміщення, зазначені у п. 1.2. цього договору, у зв`язку з чим існують ризики відчуження об`єкту інвестування, банкрутства забудовника та незаконних дій третіх осіб.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено Житлово-будівельному кооперативу «Захисник», Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, укладати будь-які правочини та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

Не погоджуючись з ухвалою, Головненко Д.О. в інтересах Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» 19 грудня 2019 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову якою відмовити у задоволенні зави про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивачем не було надано до суду належні та допустимі докази, про те що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, вказував на те, що позивач не обґрунтував у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, не навів обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза його невиконання чи утруднення виконання, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Зазначав, що заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала не відповідають вимогам, встановленим процесуальним законодавством, також не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, як і доводів про відсутність необхідності вжиття таких заходів. В порушення вимог п. З ч. 1 ст. 260 ЦПК України та судової практики з аналогічних спорів мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду не є належним чином аргументованою, оскільки не містить мотивів, з яких суд дійшов висновків про відсутність

необхідності вжиття зустрічного забезпечення заяви про забезпечення позову.

Вказував також на те що, між ОСОБА_1 та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, в тому числі договірні відносини та взаємні зобов`язання, однак на підставі оскаржуваної ухвали накладено обмеження на ЖБК «Захисник» та на ТОВ «ОСВ Практик», хоча саме ТОВ «ОСВ Практик» є суб`єктом договірних правовідносин з позивачем, а тому вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви слід відмовити.

Ухвалою від 29 січня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 26 лютого 2020 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання представник ЖБК «Захисник» не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Представник ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборонити Житлово-будівельному кооперативу «Захисник», Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, укладати будь-які правочини та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051)., суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок розірвання договору генерального підряду на капітальне будівництво дійсно виникла реальна загроза переходу майнових прав на проінвестовану частку в об`єкті незавершеного будівництва до інших осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Так, відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, згідно із ст. 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт та заборону на відчуження проінвестованої квартири, а також заборонити ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірної квартири за будівельним номером АДРЕСА_3 що АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

З наведених у позові та заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову, з яким позивач звернувся до суду взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову - забороною відчуження майнових прав, а невжиття заходів забезпечення позову в такий спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Встановлено, що первісний інвестор ОСОБА_2 відступив свої права за договрм купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 .

Між сторнами дійсно виник спір щодо майнових прав позивача на частку в об`єкті незавершеного будівництва, про що свідчить лист ЖБК «Захисник» про розірвання договору генерального підряду та анулювання майнових прав на помешкання та приміщення, які будувались із залученням коштів інвесторів.

Зважаючи на підстави та предмет позову, та враховуючи, що внаслідок розірвання договору генерального підряду на капітальне будівництво дійсно виникла реальна загроза переходу майнових прав на проінвестовану частку в об`єкті незавершеного будівництва до інших осіб, суд дійшов вірного висновку, що невжиття заходів зепечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову . Враховуючи наведені обставини, а також взявши до уваги те, що заява відповідає вимогам ст.ст. 149-151 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не обґрунтував у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, є безпідставними, та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідачів.

Позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, вказував на ризик відчуження майнових прав та самого об`єкта інвестування, на підтвердження чого надав лист ЖБК «Захисник» вих. № 20 від 15.07.2019 року, у якому ЖБК «Захисник» повідомив ТОВ «ОСВ Практик» про те, що у зв`язку з розірванням договору, майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п. 1.2 договору, анулюються. (а.с. 36)

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду є безпідставними, та такими, що ґрунтуються лише на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам встановленим ЦПК України, зокрема не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, відхиляються судом, з огляду на наступне.

Пунктом 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У заяві про забезпечення позову позивач вказав, що обраний ним спосіб забезпечення позову, не спричинить збитків відповідачам чи третім особам, у разі відмови у задоволенні позову, тому вважав, що відсутня необхідність до застосування судом зустрічного забезпечення.

Частиною 3, ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність обов`язку суду за обставинами даної конкретної справи застосовувати зустрічне забезпечення, вказані доводи скарги не можуть бути підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати до суду клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості ухвали суду не відповідають змісту судового рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що існують реальні ризики подальшого відчуження чи обтяження саме майнових прав на спірну квартиру, а заборонивши укладати будь-які правочини, щодо майнових прав, суд в тому числі позбавив права і самого позивача укладати додаткові угоди з метою отримання в подальшому у власність квартири, після введення будинку в експлуатацію. Суд не врахував, що заборона будь-кому укладати будь-які правочини, є неспівмірним видом забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, а тому в цій частині ухвалу районного суду необхідно змінити, виключивши заборону укладати будь-які правочини, залишивши лише заборону на відчуження майнових прав.

Колегія суддів дійшла висновку, що забезпечити позов слід шляхом накладення заборони Житлово-будівельному кооперативу «Захисник», Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, відчужувати майнові права та здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Враховуючи наведене, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 374- 376, 381-384,389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 листопада 2019 року змінити.

Заборонити Житлово-будівельному кооперативу «Захисник», Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» та усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, здійснювати відчуження майнових прав (укладати правочини щодо відчуження майнових прав), та реєстраційні дії щодо відчуження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27.02.2020 року.

Головуючий:

Судді: