справа № 285/790/20
провадження у справі № 2/0285/469/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02.03.2020 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області Васильчук Л. Й. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу фінансів Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ноград-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням,-

ВСТАНОВИЛА:

26.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 6-к від 27.01.2020 року про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді секретаря керівника, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява не відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини справи; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, а зокрема:

-відсутні посилання на докази про прийняття позивача на роботу (копія наказу про прийняття на роботу);

-в обґрунтування позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивач не посилається на докази про розмір середньоденного заробітку, як і не заявляє клопотання про витребування вказаних документів в зв`язку з неможливістю їх отримання;

-позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 10510,00 грн.).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона містить дві позовні вимоги, одна з яких - про поновлення на роботі. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовних вимог про поновлення на роботі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу яка є позовною вимогою майнового характеру.

При цьому, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 цього Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 910/4518/16).

Таким чином позивач не звільняється від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, у порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не долучено документ про сплату судового збору за подання позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою,зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконанняпозивачем цих вимог та прийнятностіпозовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України а тому, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України її слід залишити без руху, запропонувавши позивачу усунути зазначені недоліки заяви у строк, що не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись статтями 95, 175, 177, 185, 260-261, Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків заяви десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Й. Васильчук