Справа № 589/4289/18
Провадження № 2/589/88/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення 88988 грн. 00 коп. за договором позики від 30.08.2017р. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів, отриманих останньою за укладеним 30.08.2017р. між сторонами договором позики.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, також в цій заяві просила позов задовольнити. Її представник під час розгляду справи позовні вимоги підтримав та додатково зазначив, що за укладеним 30.08.2017р. договором позики відповідач своїх зобов`язань не виконує, врегулювати даний спір в досудовому порядку не надалось можливим.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що боргова розписка була написана відповідачем під тиском та під диктовку. Повідомив, що наразі за цим фактом здійснюється кримінальне провадження.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, разом з тим, в судовому засіданні 12.11.2019р. суду повідомила, що на час написання боргової розписки вона працювала в кафе «Колиба», яке належить ОСОБА_2 , та після переобліку ОСОБА_2 сказала, що вона повинна повернути суму нестачі, яка була виявлена під час переобліку в розмірі 88988 грн. За словами відповідача позивач забрала у неї паспорт та змусила написати таку розписку під диктовку. Декілька місяців паспорт ОСОБА_3 перебував у позивача, після довгих вмовлянь остання його повернула, сказавши при цьому, що відповідач нікому нічого не повинна. В подальшому ОСОБА_3 дізналась про наявність на розгляді суду позовної заяви про стягнення з неї суми заборгованості, до якого, крім іншого, додано договір позики, який, як запевняє відповідач, вона не підписувала та з приводу його підробки вона вже звернулась до поліції. Наразі проводиться досудове розслідування за даним фактом.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного.

30.08.2017р. між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено договір позики /а.с. 9, 33-34/, відповідно до якого Позикодавець надав Позичальнику у позику суму в розмірі 88988 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 00 к., а остання зобов`язалася повернути таку суму готівкою у строк до 30.11.2017р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 суми коштів, обумовленої договором позики від 30.08.2017р., в розмірі 88988 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 00 к., підтверджується відповідною розпискою /а.с.8, 32/, оригінал якої долучений до матеріалів справи позивачем. При цьому, справжність свого підпису на цій розписці ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні.

При цьому судом відхиляються доводи представника відповідача про відсутність факту передачі грошей.

Так, відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Проте, жодних належних і допустимих доказів непередачі грошей у позику стороною відповідача з дотриманням наведених вимоги закону та приписів ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України суду не надано. А зі змісту самої розписки чітко вбачається, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника (див. правову позицію Верховного Суду у постанові від 22.08.2019р. у справі N 369/3340/16-ц)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Враховуючи, що в договорі позики від 30.08.2017р. зазначені сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики, її безоплатність та особисті підписи позичальника та позикодавця, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, і грошові кошти, які є предметом договору позики передані відповідачу, суд дійшов висновку про укладення цього договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

При цьому, наведені вище доводи сторони відповідача, покладені в обгрунтування своєї позиції у цій справі, судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках.

По-перше, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). По-друге, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

При цьому, оспорювання особою підпису на договорі та встановлення обставин про те, що він не підписаний особою, яка зазначена в договорі, є підставою для визнання цього договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України через відсутність волевиявлення особи, від імені якої підписано угоду, на укладання цього договору. Так само і вчинення правочину під впливом насильства є підставою для визнання цього правочину недійсним в судовому порядку також через дефект волі на підставі ст. 231 ЦК України.

Разом з тим, висуваючи доводи про непідписання договору позики та написання розписки під впливом насильства, стороною відповідача відповідних вимог про визнання цієї угоди недійсною з цих підстав не заявлено ані шляхом подання зустрічної позовної заяви, ані шляхом звернення до суду з окремим позовом, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Крім того, незважаючи на те, що обов`язок доказування невідповідності підпису на договорі процесуальний закон покладає в даній справі на відповідача, тобто саме він зобов`язаний це доводити, зокрема, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи, навіть на пропозицію суду, стороною відповідача так і не заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Висновок експерта з цього питання у порядку, передбаченому ст. 106 ЦПК України, суду також не надавався.

З витягу з ЄРДР /а.с.63/ дійсно вбачається, що 18.09.2019р. за заявою ОСОБА_3 відкрите кримінальне провадження № 0001371 за фактом підроблення невстановленою особою договору позики від 30.08.2017р.

Також 23.10.2019р. на підставі ухвали слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області внесені відомості до ЄРДР з приводу вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 129 КК України (погроза вбивством) (кримінальне провадження № 0001530) /а.с. 64/.

Слід зазначити, що саме по собі здійснення кримінального провадження за даними фактами не свідчить про недійсність такого договору позики. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що встановлення вироком суду фальшивості письмового доказу за певних умов може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, зважаючи, що вказаний договір позики не визнавався недійсним судом та не є нікчемним в силу вимог закону, то його умови підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика по спливу встановленого договором строку її повернення Позичальником не повернута, такі обставини не спростосувались відповідачем, а також підтверджуються тим фактом, що борговий документ (розписка) на час звернення до суду був саме у позивача.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 у розмірі 88988 грн 00 к. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростована відповідачем з дотриманням положень ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України, а відтак у суду є всі підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 30.08.2017р. в розмірі 88988 грн 00 к.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 / заборгованість в розмірі 88988 /вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 / судовий збір в розмірі 889 /вісімсот вісімдесят дев`ять/ грн. 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24.02.2020р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова