ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7335/20 Справа № 191/2267/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з, уточненим 24 листопада 2015 року, позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи його тим, що з 25 вересня 1996 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від від 02 квітня 2013 року.

Вказував, що не дивлячись на наявність судового рішення про розірвання шлюбу вони проживають спільно у придбаному в період шлюбу будинку.

Зазначав про те, що в березні 2000 року за спільні кошти ним та ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ситнік О.В., набуто недобудований житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку. З березня 2000 року по теперішній час на земельній ділянці, загальною площею 0,100 га, він спільно з ОСОБА_1 добудував житловий будинок та збудував надвірні будівлі. Також, 01 грудня 2007 року ними було придбано з автосалону «Капітал-Авто» м.Запоріжжя автомобіль марки ВАЗ-21070 «Пріора», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за який вони сплатили спільні грошові кошти у розмірі 59 250 грн.

Посилаючись на те, що автомобіль, житловий будинок та земельна ділянка були придбані під час перебування у шлюбі, а тому позивач вважає, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, а тому просив суд ухвалити рішення, здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, залишивши за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки АЗ-21070 «Пріора», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 59 250 грн., стягнувши на його користь грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля; поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 114,1 кв.м, та господарські споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , вартістю 564 970 грн., між ним та ОСОБА_1 , визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні; виділити йому в натурі 1/2 частку земельної ділянки, яка оформлена на ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП №078961, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, просив стягнути з відповідачки витрати, пов`язані з оплатою судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Виділено в натурі житловий будинок загальною площею 114,1 кв.м та господарські споруди, які знаходяться по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту №2 експертного висновку №2701/2702-19 від 13 грудня 19 року), а саме квартира АДРЕСА_2 (52/100 частини), вартістю 287 155,00 грн., визнано право приватної власності за ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_3 (48/100 частини), вартістю 263 132,00 грн., визнано за ОСОБА_2 . Вказано, що переобладнання слід здійснити пропорційно часткам за рахунок власників відповідно до варіанту №2 будівельно-технічної експертизи. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 52/100 частини земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,10 га, для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, скасувавши право приватної власності ОСОБА_1 на право приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ДП №078961, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,10 га, для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 48/100 частини земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,10 га, для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, скасувавши право приватної власності ОСОБА_1 на право приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ДП № 078961, що знаходиться по АДРЕСА_1 , площа якої складає 0,10 га, для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги той факт, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини. Саме з вини позивача їх дитини стала інвалідом.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі з 25 вересня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2013 року шлюб розірвано.

З копії свідоцтва на право власності від 29 січня 2003 року вбачається, що жилий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради №341 від 18 грудня 2002 року.

В цілому житловий будинок складається: А-1 жилий будинок, Б-1 літня кухня, Г-1 гараж, Д-1 сарай, №1,2 огорожа. Зазначений жилий будинок зареєстрований Синельниківським БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» №966 від 19 травня 2015 року, жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого 29 січня 2003 року Синельниківською міською радою.

24 квітня 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з п.1.1. якого продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0.1000 га, що знаходиться у приватній власності продавця. Місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Даний договір посвідчений 24 квітня 2000 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ситник О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1396.

З державного акту на право приватної власності на землю, серія ДПСв №89 ІІІ-ДП №078961, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2000 року за №1396 передана земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , та передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89.

Згідно висновку №2887-19 по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи від 13 вересня 2019 року, ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2170 «Пріора», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дослідження складає 70 304,40 грн.

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , власником транспортного засобу ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 .

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу.

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи №2701/2702-19 від 03 грудня 2019 року вбачається, що ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 складає 550 287 грн.. Вартість 1/2 частки - 275 143,50 грн. При зіставлені частки співвласників житлового будинку в одиницях площі, об`ємно-планувального рішення житлового будинку, розташування житлового будинку на земельній ділянці з вимогами діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, визначити варіанти розподілу житлового будинку літ.А-1 з прибудовою літ.а-1 та верандою літ.а1-1 домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням часток власності: 1/2 та 1/2 частки технічно можливо лише з незначним відступом від ідеальної частки.

На розгляд суду пропонується два варіанти розподілу житлового будинку, господарських будов та споруд, з незначним відступом від ідеальних часток.

Варіант №1 Розподілу житлового будинку, господарських будов та споруд з відступом від ідеальних часток.

І співвласнику (1/2 частина) - виділяється квартира АДРЕСА_2 (на плані зафарбовано жовтим кольором): з наступними приміщеннями в житловому будинку літ.А-1: прим.1-2 (8,2 кв.м) - коридор; прим.1-4 (18.7 кв.м) - кімната; прим. 1-5 (10,0 кв.м) - кімната; прим.1-6 (17,1 кв.м) - кімната; прим.1-7 (5,9 кв.м) - санвузол; прим.1-10 (4,3 кв.м.) - кладова; надвірні будівлі та споруди: погріб літ.П-1; літня кухня літ.Б-1; гараж літ.Г-1; 1/2 огорожі №1; 1/2 хвіртки №2; 1/2 ворота №3.

II співвласнику (1/2 частина) - виділяється квартира АДРЕСА_3 (на плані зафарбовано зеленим кольором): з наступними приміщеннями в житловому будинку літ.А-1: прим.1-3 (25,6 кв.м) - кімната; в прибудові літ.а-1: прим. 1-1 (6,1 кв.м) - коридор; прим.1-8 (15,6 кв.м) - кухня; прим.1-9 (2,6 кв.м) - санвузол; в веранді літ.а1-1: прим.1-І (13,7 кв.м) - коридор та ганок. Надвірні будівлі та споруди: сарай літ.Д-1; 1/2 огорожі, 1/2 хвіртки №2, 1/2 ворота №3.

По варіанту №1 розподілу реальні частки наступні: І співвласник ідеальна частка - 1/2 =50/100, квартира АДРЕСА_2 , 282075,00/550287,00 ~ 51/100 частки.

ІІ співвласник ідеальна частка - 1/2 = 50/100, квартира АДРЕСА_3 , 268212,00/550287,00 ~ 49/100 частки. Розмір компенсації на користь ІІ співвласника складатиме 6931,50 грн..

По варіанту №1 розподілу в житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , необхідно провести наступні переобладнання: облаштувати дверний проріз в зовнішній стіні прим.1-10 для входу в квартиру АДРЕСА_2 ; закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3,1-3 та 1-5,1-3 та 1-4,1-2 та 1-1;облаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6 та 1-5, 1-5 та 1-4,1-3 та 1-І; приміщення 1-6 облаштувати під кухню; демонтувати перегородку між прим.1-1 та 1-8, 1-9 та 1-8; перенести віконний проріз в прим,1-8; об`єднати прим.1-1 та частину прим.1-8, встановити перегородку з дверним блоком; об`єднати прим.1-9 та частину прим.1-8, встановити перегородки та облаштувати суміщений санвузол з ванною (або душем), умивальником та унітазом; при вході в квартиру АДРЕСА_2 облаштувати ганок.

Варіант №2 розподіл житлового будинку, господарських будов та споруд з відступом від ідеальних часток.

І співвласнику (1/2 частина) - виділяється квартира АДРЕСА_2 (на плані зафарбовано жовтим кольором): з наступними приміщеннями в житловому будинку літ.А-1; прим.1-2 та частина приміщення 1-3 (18,05 кв.м) - коридор; прим.1-5 (10,0 кв.м) - кімната; прим.1-6 (17,1 кв.м) кімната; прим.1 -7 (5,9 кв.м) - санвузол; прим.1-10 (4,3 кв.м) - кладова, надвірні будівлі та споруди: погріб літ.П-1; літня кухня літ.Б-1; гараж літ.Г-1; сарай літ.Д-1; 1/2 огорожі №1; 1/2 хвіртки №2; 1/2 ворота №3.

ІІ співвласнику (1/2 частина) виділяється квартира АДРЕСА_3 (на плані зафарбовано зеленим кольором) з наступними приміщеннями в житловому будинку літ.А-1: частина прим.1-3 (15,75 кв.м), кімната; прим.1-4 ( 18,7 кв.м) - кімната; в прибудові літ.а-1: прим.1-1 (6,1 кв.м) - коридор; прим.1-8 (15,6 кв.м) - кухня; прим.1-9 (2,6 кв.м) - санвузол; в веранді літ.а1-1: прим.1-І (13,7 кв.м) - коридор та ганок; надвірні будівлі та споруди : 1/2 огорожи №1; 1/2 хвіртки №2; 1/2 ворота №3.

По варіанту №2 розподілу реальні частки наступні: І співвласник: ідеальна частка - 1/2 = 50/100, квартира АДРЕСА_2 , 287155,00/550287,00 ~ 52/100 частки. ІІ співвласник: ідеальна частка - 1/2 = 50/100, квартира АДРЕСА_3 , 263132,00/550287,00 ~ 48/100 частки. Розмір компенсації на користь ІІ співвласника складатиме 12011,50 грн..

По варіанту №2 розподілу в житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , необхідно провести наступні переобладнання: обладнувати дверний проріз в зовнішній стіні прим.1-10 для входу в квартиру АДРЕСА_2 ; закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-1; демонтувати перегородку з дверним блоком між приміщенням 1-2 та 1-3; встановити перегородку в приміщені 1-3; облаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-3 та 1-І; приміщення 1-5 облаштувати під кухню;демонтувати перегородку між прим.1-1 та 1-8,1-9 та 1-8; перенести віконний проріз в прим. -8; об`єднати прим.1-1 та частину прим.1-8, встановити перегородку з дверним блоком; об`єднати прим.1-9 та частину прим.1-8, встановити перегородки та облаштувати суміщений санвузол з ванною (або душем), умивальником та унітазом; при вході в квартиру АДРЕСА_2 облаштувати ганок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка були набуті в період перебування сторін у шлюбі. Взявши до уваги висновок експертизи суд дійшов висновку про поділ майна в натурі житлового будинку за варіантом розподілу №2.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено у статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондується з частиною четвертою статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №1622/16834/12 (касаційне провадження №61-4936св18).

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї головної функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

З огляду на викладене, суд, врахувавши наведені вище положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу шляхом виділу в натурі з врахуванням наявності технічної можливості у відповідності до висновку експертизи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Докази на спростування презумпції спільності майна подружжя має надавати той із подружжя, хто її заперечує.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення родини та ухилився від участі в утриманні дитини як підстав для відмови у задоволенні позову про поділ майна подружжя колегією суддів відхиляються.

Колегія суддів наголошує на тому, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.