Постанова

Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 752/12614/16-ц

провадження № 61-11739св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Київобленерго»,

представник позивача - Грабовий Олександр Сергійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Чередніченко Н.П., та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2016 року ПрАТ «Київобленерго» ( до зміни найменування ПАТ «Київобленерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електроенергію .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок одержувача електроенергії НОМЕР_1 , і на підставі цього проводилось постачання електроенергії.

14 вересня 2010 року працівниками ПрАТ «Київобленерго» у відповідача було здійснено заміну приладу обліку електричної енергії СТКЗ-10А1Н4.К4t № 75901 та при демонтажу приладу було зафіксовано показники 000578 кВ год. Після проведення демонтажу, цього ж дня, на об`єкті відповідача було встановлено прилад обліку електричної енергії НІК 2301АКІ № 0221115 з початковими показниками 0000003,9 кВт год та оформлено акт про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб, встановлених на ньому з підписом споживача.

Оскільки, відповідачем неналежним чином виконувались умови договору, зокрема, в частині подання звітів про показники приладу обліку, і таким чином рахунки по оплаті за використану електроенергію, формувались згідно із умовами договору та ПКЕЕН. За період з 23 жовтня 2013 року по 22 вересень 2015 року працівники ПрАТ «Київобленерго» не мали доступу до приладу обліку і тим самим не мали можливості здійснити контрольний огляд та фіксацію показників.

22 вересня 2015 року показники приладу НІК 2301АКІ № 0221115 були зафіксовані та становили - 10269 кВ год.

Враховуючи те, що сума заборгованості склала 256 594,91 грн, а відповідач її в добровільному порядку не сплатила, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути суму заборгованості в примусовому порядку.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року заочне рішення скасовано.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 256 594,91 грн, а відповідачем повністю спростовані доводи позивача, які вказують на відсутність надання послуг та неправомірність нарахованої заборгованості.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13 червня 2019 року ПрАТ «Київобленерго» засобами поштового зв`язку до Верховного Суду подано касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу №752/12614/16-ц.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин норми ПКЕЕ, зокрема п. 21, в редакції від 23 серпня 2016 року. В результаті чого, суди прийшли до неправильного висновку, що обов`язок знімати покази приладу обліку споживача покладено на позивача.

Суди помилково посилались на преюдиційність судових рішень по суті по справі №752/12246/16-ц, оскільки судові рішення по вказаній справі оскаржені в касаційному порядку.

Суди не взяли до уваги та не дослідили наявні в матеріалах справи рахунки за період виникнення заборгованості, які містять вичерпну інформацію про вартість спожитої відповідачем електроенергії, так і про втрати трансформатора в мережі відповідача, нараховані відповідно до умов договору.

Доводи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач у вказаному будинку до лютого 2016 року не проживала, електроенергію у великих обсягах не використовувала, а за використану електроенергію сплачувала, про що є квитанції. Позивач жодного разу не звертався по телефону чи у письмовому вигляді до відповідача з проханням про допуск до підстанції, передати показники приладу обліку спожитої електроенергії чи з попередженням про заборгованість та можливе відключення електропостачання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 жовтня 2009 року між ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «Київобленерго», та ОСОБА_1 було укладено договір про користування електричною енергією № 2345, за умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором.

Згідно договору, облік енергії здійснювався лічильником типу СТКЗ-10А1Н4.К4t № 75901 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 16 Договору плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься відповідачем на поточних рахунок позивача протягом 10 днів з дати отримання рахунку, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку. Обсяг електроенергії у рахунках вказується на підставі даних про прогнозоване споживання електроенергії споживачем, яке визначається на основі фактичних показників приладу обліку.

14 вересня 2010 року працівниками ПАТ «Київобленерго» було здійснено заміну приладу обліку електричної енергії СТКЗ-10A1H4.K4t № 75901 та цього ж дня на об`єкті відповідача було встановлено прилад обліку електричної енергії НІК 2301АКІ № 0221115 з початковими показниками 0000003,9 кВт/ год.

22 вересня 2015 року позивачем було зафіксовано на об`єкті відповідача показники приладу обліку НІК 2301АКІ № 0221115, які становили 10269 кВт/год, а тому позивачем було сформовано рахунок за вересень 2015 року від 29 квітня 2016 року з врахуванням коефіцієнту трансформації 30 на загальну суму заборгованості 256 594,91 грн.

У цивільній справі № 752/12246/16-ц рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року, яке було залишено ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Київобленерго» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, - був частково задоволений.

Визнано послуги щодо постачання електричної енергії в обсязі 10269 кВт відповідно до нарахувань по лічильнику серії НІК 2301АК1 № 0221115 за особовим рахунком № 200832107 такими, що не надавались. Визнано дії ПрАТ «Київобленерго» щодо порядку фіксації обсягу спожитої електричної енергії по лічильнику серії НІК 2301 АК1 № 0221115 за особовим рахунком № НОМЕР_1 в обсязі 10269 кВт, - неправомірними. Визнано дії ПрАТ «Київобленерго» щодо нарахування заборгованості за електричну енергію відповідно до даних лічильника серії НІК 2301 АК1 № 0221115 за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за показниками в обсязі 10269 кВт на загальну суму 288 246,50 грн, - неправомірними (том. 2 а.с.167-176).

В зазначених рішеннях вказано, що ОСОБА_1 не підписувала ані додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії від 14 вересня 2010 року, ані наряд на роботу по використанню пломб, установка/зняття пломб від 14 вересня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 щодо встановлення лічильника типу НІК 2301 АК1 № 0221115 , що також підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 8-4/1604 від 27.09.2017 року, а також ОСОБА_1 не була присутня 30 березня 2016 року на засіданні комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕН Обухівського районного підрозділу, на якому було розглянуто акт про порушення від 19 лютого 2016 року.

Крім того, судами встановлено, що права відповідача ОСОБА_1 з боку позивача ПрАТ «Київобленерго» при здійсненні обов`язків щодо належного електропостачання були порушені, послуги щодо постачання електричної енергії в обсязі 10269 кВт відповідно до нарахувань по лічильнику НІК 2301АК1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 позивачу не надавались, а нарахована заборгованість за електричну енергію в обсязі 10 269 кВт на загальну суму 288245,50 грн є неправомірною.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 256 594,91 грн, а відповідачем повністю спростовані доводи позивача, які вказують на відсутність надання послуг та неправомірність нарахованої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Між сторонами виникли спірні правовідносини у сфері постачання фізичним особам електричної енергії та її використання на побутові потреби, які регулюються нормами ЦК України, Закону України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» та «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтями 25, 26 Закону України «Про електроенергетику» та пунктами 41, 43 Правил визначені права й обов`язки споживачів електричної енергії. Зокрема, правом споживача є вчасне отримання на підставі договору з енергопостачальником електричної енергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами, а обов`язком - оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі у строки, встановлені умовами договору або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами встановлено, що у цивільній справі № 752/12246/16-црішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року, яке було залишено ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року , було встановлено те, що послуги щодо постачання електричної енергії в обсязі 10 269 кВт відповідно до нарахувань по лічильнику серії НІК 2301 АК1 № 0221115 за особовим рахунком № НОМЕР_1 позивачу не надавалися, порядок фіксації відповідачем обсягу спожитої позивачем електричної енергії по цьому лічильнику не відповідає вимогам закону, дії ПрАТ «Київобленерго» в частині нарахування заборгованості за електричну енергію за показниками в обсязі 10 269 кВт на загальну суму 288 246,5 грн згідно з попередженням про заборгованість від 07 липня 2016 року є неправомірними.

Враховуючи встановлене, суди дійшли правильних висновків відносно того, що позивачем не доведено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 256 594,91 грн, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суди помилково посилались на преюдиційність судових рішень по суті по справі №752/12246/16-ц, оскільки судові рішення по вказаній справі оскаржені в касаційному порядку не заслуговують на увагу, оскільки постановою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними залишено без змін.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин норми ПКЕЕ, зокрема п. 21, в редакції від 23 серпня 2016 року, в результаті чого, суди прийшли до неправильного висновку, що обов`язок знімати покази приладу обліку споживача покладено на позивача не заслуговують на увагу оскільки спростовують факти безпідставності позовних вимог.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суди не взяли до уваги та не дослідили наявні в матеріалах справи рахунки за період виникнення заборгованості, які містять вичерпну інформацію про вартість спожитої відповідачем електроенергії, так і по втратам в трансформаторі в мережі відповідача, нараховані відповідно до умов договору не заслуговують на увагу, оскільки суди правомірно посилались на встановлені судами обставини справи №752/12246/16-ц, зокрема в яких було встановлено факт відсутності постачання електричної енергії в обсязі 10 269 кВт відповідно до нарахувань по лічильнику серії НІК 2301АК1 № 0221115 за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Аналізуючи викладене, наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик