Справа № 126/970/20
Провадження №22-ц/801/2142/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач :Якименко М. М.
УХВАЛА

01 грудня 2020 рокуСправа № 126/970/20м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження без матеріалів цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області залишено без руху, у зв`язку з не наданням доказів щодо вказаної дати отримання рішення суду та з не сплатою судового збору. Судом встановлено, що платіжне доручення № 1081 про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн, не може вважатись належним доказом, оскільки здійснено скаржником 06 липня 2020 року, а рішення постановлено 30 вересня 2020 року, тобто платіжне доручення передує дату ухваленого судом рішення.

Надано строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Попереджено скаржника про те, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в указаний строк, скарга буде вважатись неподаною і повернута.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржник отримав копію вказаної ухвали 16 листопада 2020 року.

У визначений судом строк на виконання вимог зазначеної ухвали відповідач подав до Вінницького апеляційного суду заяву до якої долучив докази поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, однак не долучив оригінал квитанції про сплату судового збору у визначеному розмірі.

Скаржник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області в заяві зазначило, що позбавлене можливості на даний час здійснити оплату судового збору на рішення суду, оскільки по даній справі вже здійснено оплату судового збору до Вінницького апеляційного суду на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 14 травня 2020 року, тобто просить врахувати раніше сплачений судовий збір за апеляційною скаргою на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 14.05.2020.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2020 апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 14.05.2020 повернуто скаржнику (а.с. 74).

Відповідачем 06 липня 2020 року був сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Однак звертаючись до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30.09.2020 скаржник повторно подає вказане платіжне доручення № 1081 від 06 липня 2020 року про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн., який було сплачено ним при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду.

Даний факт скаржником не заперечується.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

З додатків 2, 7 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Пунктом 3.8. Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Необхідними реквізитами ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи у межах якої подається відповідна скарга та дата судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи викладене, суддя вважає, що додане скаржником платіжне доручення № 1081 від 06 липня 2020 року про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн. не може бути прийняте судом, як належний доказ сплати судового збору, оскільки не містить інформації про дату прийняття судового рішення, що оскаржується і фактично сплачене ним за подання іншої апеляційної скарги на ухвалу суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 905/1057/18.

Відтак вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду щодо сплати судового збору не виконані.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Однак, враховуючи положення ст.123, 124 ЦПК України, скаржником вимог ухвали суду апеляційної інстанції у встановлені строки повністю не виконано, апеляційну скаргу не приведено до вимог ст.356 ЦПК України, а тому апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала, відповідно до вимог ст.ст.185, 357 ЦПК України.

Суддя роз`яснює скаржнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року у вказаній цивільній справі вважати неподаною та повернути цій особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя М.М. Якименко