Провадження 2/127/4914/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:
13.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-11).
Мотивував вимоги тим, що 10.08.2019 року приблизно о 09.10 год. позивач рухався на власному автомобілі марки «Volkswagen Touareg» держномер НОМЕР_1 по вул. Соборній в м. Вінниці, оскільки працює та є співвласником юридичної компанії ТОВ «Юридична фірма «Укрєвролекс», юридична адреса якої: м. Вінниця, вул. Соборна, 66, офіс 200, і був зупинений працівником УПП у Вінницькій області капралом поліції 1 батальйону 4 роти УПП м. Вінниці Ходаніцьким В.К. На підставі постанови поліцейського серії ЕАВ № 1411391 від 10.08.2019 року на нього було накладене стягнення за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП (невиконання вимоги дорожнього знаку 3.2 рух механічних транспортних засобів заборонено) та за порушення п. 84 (в) ПДР.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року у справі № 127/23230/10 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області було задоволено частково. Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1411391 від 10.08.2019 року про притягнення позивача до відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП було скасовано.
Крім того, аналогічна ситуація була ще в 2016 році. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2016 року у справі № 127/9168/16-а було задоволено його позов та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС № 158576 від 14.04.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП за невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 та порушення п.п. 8.4 (в) ПДР України. Суд зазначив, що при накладенні стягнення інспектором не було враховано, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і під`їзд до його будинку можливий лише по АДРЕСА_1 .
За наведених обставин, враховуючи вимоги розділу 33 ПДР України, позивач вважає, що має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої діями працівника патрульної поліції при прийнятті ним постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1411391 від 10.08.2019 року.
Зазначаючи правовою підставою ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173 ч.1, 23 ЦК України, користуючись «Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» ОСОБА_2 , позивач визначив спричинену йому моральну шкоду в сумі 23 473, 12 грн., яку просив стягнути на його користь з відповідачів. ОСОБА_3 просив також стягнути на його користь з відповідачів судові витрати у даній справі, які складаються з 768,40 грн. судового збору та 6 800, 00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. (ордер серії ВН № 130247 від 12.12.2019 року а.с.20) позовні вимоги уточнив, просив стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди з Департаменту патрульної поліції, оскільки управління не є юридичною особою і не може бути відповідачем у справі. Наголосив, що постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП за невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 та порушення п.п. 8.4 (в) ПДР України, приймались 14.04.2016 року та 10.08.2019 року. Однак, при прийнятті даних постанов працівниками поліції не було враховано, що до місця проживання та до місця роботи ОСОБА_1 може під`їхати лише з вул. Соборної, хоча він повідомляв їм про це. В обох випадках постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були скасовані, а провадження закриті. Вважає, що неправомірними діями відповідача 10.08.2019 року позивачеві було спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок зупинення і складання постанови була скасована ділова зустріч, його репутація постраждала, він втратив можливу вигоду. Це все призвело до моральних страждань та негативно вплинуло на його здоров`я. В листопаді у позивача було виявлено гіпертонічну хворобу та ряд інших хвороб, призначено лікування. Зауважив, що розмір моральної шкоди розрахований за методикою ОСОБА_2 і оцінений позивачем в 23 473,12 грн. Надав письмову відповідь на відзив, яку приєднано до матеріалів справи (а.с. 41-46).
Представник Департаменту патрульної поліції Цубер М.М. позов не визнав, підтримав письмовий відзив на позов, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 31-33). Пояснив, що постанови поліцейських від 14.04.2016 року та від 10.08.2019 року були скасовані судом, однак, працівники поліції виконували свої обов`язки, їх дії не визнавались протиправними. Скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не є підставою для стягнення моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Судом вчинені наступні процесуальні дії.
Спрощене провадження у справі було відкрите 17.12.2019 року і призначена справа до розгляду на 22.01.2020 року.
19.02.2020 року вирішене клопотання представника позивача в судовому засіданні і виключено зі складу відповідачів Управління патрульної поліції у Вінницькій області, яке не є юридичною особою і не може бути учасником справи в силу ст. ст. 42, 48 ЦПК України.
Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2016 року у справі № 127/9168/16-а постанову інспектора роти № 3 БУПП м. Вінниці Заруби Е.В. серії ПС № 158576 від 14.04.2016 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення за невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 (рух механічних транспортних засобів заборонений), який розташований по вул. Соборній в м. Вінниці та порушення п.п. 8.4 (в), скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито (а.с. 15-16).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року у справі № 127/23230/19 постанову капрала поліції 1 батальону 4 роти УПП м. Вінниці Ходаніцького В.К. серії ЕАВ № 1411391 від 10.08.2019 року у справі про накладення на ОСОБА_1 стягнення за невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 (рух механічних транспортних засобів заборонений) та порушення п.п. 33, скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито (а.с. 17-18). Підставою для скасування стало те, що інспектором не взято до уваги, що ОСОБА_1 є засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Укрєвролекс». Місцезнаходження даної юридичної особи: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна. 66, оф.200. Під`їзд на автомобілі до даного будинку здійснюється лише через вул. Соборну.
Обґрунтовуючи позов про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, погіршенні самопочуття, приниженні ділової репутації, тому оцінив шкоду в 23 473,12 грн. і просив стягнути її з Департаменту патрульної поліції.
Частиною першою статті 1, частиною третьою статті 19, статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведені норми закону, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, чи орган, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана з вини Департаменту патрульної поліції чи його посадових осіб відшкодовується державою лише у випадках визнання дій або бездіяльності органу та (чи) осіб незаконними.
Крім того, пред`явлення вимог лише до Департаменту патрульної поліції без залучення до участі в справі Державної казначейської служби унеможливлює стягнення коштів з держави.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
З наданої ВОКЛ ім. М.І. Пирогова виписки з медичної карти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 20.11.2019 року ОСОБА_1 звертався до лікаря ОСОБА_4 . Встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст. Гіпертензивне серце. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Гіпертонічний неускладнений криз (20.11.2019 року). Дифузний аортосклероз тощо. Хворому надані лікувальні і трудові рекомендації, введено ліки, рекомендовано системне вживання ліків, спостереження у сімейного лікаря.
Разом з тим позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди посадовими особами Департаменту патрульної поліції і наявність умов для компенсації моральної шкоди, як то протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок між шкодою і наслідками.
Право на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 287 КУпАП.
Позивач скористався своїм правом на оскарження постанов відповідача в судовому порядку, проте, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2016 року і рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2019 року про скасування постанов у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не є достатніми доказами протиправної поведінки і незаконних дій працівників Департаменту патрульної поліції.
Крім тиого, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до Департаменту патрульної поліції без залученння до участі в справі держави Україна та Державної казначейської служби є безпідставними.
Позивач відповідного клопотання не заявив, хоча таке право надане виключно позивачу, відповідно до ст. 51 ЦПК України.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Судові витрати залишити за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).
Учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2
- відповідач Департамент патрульної поліції, 03048, м. Київ, вул.. Ф.Ернста, 3,
Повне судове рішення складене 02 березня 2020 року.

Суддя: