Ухвала

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 760/23287/17

провадження № 61-826ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 43 833,03 грн, посилаючись на те, що 20 жовтня 2014 року під час рейдової перевірки за адресою відповідача було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме - пошкодження пломби на кришці розрахункового засобу обліку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року, залишененим без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» 43 833,03 грн.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що 10 лютого 2019 року йому стало відомо про те, що пломбу на засобі обліку було пошкоджено громадянином ОСОБА_2 , що підтверджується його заявою. Оскільки вказані події трапились не з його, як споживача, вини, то з нього має бути стягнуто вартість необлікованої електричної енергії за період в 6 календарних місяців, а не за три роки, як було вирішено судом. У зв`язку з наведеним просив переглянути судові рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими та такими, що мають істотне значення для вирішення спору. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково не врахували той факт, що ПАТ «Київенерго» неправильно розрахувало вартість необлікованої електричної енергії, а також факт пошкодження пломби ОСОБА_2 , що є нововиявленою обставиною.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зміст касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчать, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук