ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1698/20 Справа № 185/2918/19 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 19 липня 018 року у розмірі 713762,17 грн та понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 19 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач, як позикодавець передав, відповідач, як позичальник, прийняв у власність суму грошових коштів у розмірі 628850 грн та зобов`язався їх повернути у строк до 25 липня 2020 року. На підтвердження одержання від позивача позики, відповідач також власноручно написав та передав розписку від 19 липня 2018 року. У встановлений строк відповідач вищезазначені грошові кошти позивачу не повернув та не виконав прийняті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим заборгованість за договором позики на 28 березня 2019 року складає 713762,17 грн, з яких 647443,80 грн заборгованість по позиці, 60868,98 грн заборгованість по процентам за час користування позикою, 5449,39 грн заборгованість по пені.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 634722,17 грн., з яких: 575747,71 грн. заборгованість по позиці, 54128,52 грн заборгованість по процентам за час користування позикою, 4845,94 грн пеня. Вирішено питання стосовно судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що умови договору не виконані, заборгованість не повернена а тому, враховуючи, що сторони у договорі визначили крайню дату повернення позики 25 липня 2020 року, нараховані відсотки, суму неповернутої позики та пеню слід розраховувати виходячи з умов предмету позову, тобто станом на 28 березня 2019 року, але з урахуванням зміни курсу валюти, тобто з урахуванням зміни курсу еквіваленту, станом на дату розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики від 19 липня 2018 року, за умовами якого відповідач отримав від позивача у власність 628850 грн, що, згідно умов договору, еквівалентом 23907 доларів США.

Згідно п.п.1.2, 1.2.1, 2, 2.1 Договору позики, позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики в розмірі 16 % річних або 1,333 % щомісячно. Відсотки сплачуються щомісячно, не пізніше 28 числа до дня повернення позики. Позика, а також відсотки позичальник зобов`язується передати позикодавцю готівкою або перерахуванням на банківський рахунок, карту банку в строк до 25 липня 2020 року. Позикодавець має право на дострокове погашення кредиту.

Також п. 7.1. договору передбачає, що у випадку прострочки виплати процентів більше ніж на 90 календарних днів позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики або залишку та сплати відсотків.

На підтвердження укладання зазначеного договору відповідач ОСОБА_1 склав розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 628850 грн (а.с.4).

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд обґрунтовано виходив з того, що сторони у договорі визначили крайню дату повернення позики 25 липня 2020 року, суд вважає, що нараховані відсотки, суму неповернутої позики та пеню слід розраховувати виходячи з умов предмету позову, тобто станом на 28 березня 2019, але з урахуванням зміни курсу валюти, тобто з урахуванням зміни курсу еквіваленту, станом на дату розгляду справи.

Сторонами суду не надано належних та допустимих доказів часткової сплати відповідачем коштів за договором позики, проте, суд вважає за необхідне розглядати справу лише в межах позовних вимог, тобто з урахуванням того, що позивач твердить про часткову сплату відповідачем частини відсотків.

Згідно відомостей Національного банку України курс долару США на 30 вересня 2019 року 24,082809 грн за 1 доллар США.

Таким чином, сума заборгованості за договором позики складає 634722,17 грн, з яких: 575747,71 грн заборгованість по позиці, 54128,52 грн заборгованість по процентам за час користування позикою, 4845,94 грн - пеня (23907 доларів США х 24,082809 грн = 575747,71 грн - заборгованість по позиці, 2247,60 доларів США х 24,082809 грн = 54128,52 грн - заборгованість по процентам, 201,22 доларів США х 24,082809 грн = 4845,94 грн).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що договором позики визначено крайню дату повернення нарахованих процентів 25 липня 2020 року, а отже у суду першої інстанції не було правових підстав для їх нарахування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умовами договору чітко передбачено, що відсотки сплачуються щомісячно, не пізніше 28 числа до дня повернення позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вірно розподілено судові витрати по справі, оскільки він є інвалідом другої групи, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції були відсутні документи, які підтверджують дану обставину.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко