Провадження № 2/645/326/20
Р І Ш Е Н Н Я
03 березня 2020 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Федорової О.В.
за участю секретаря судового засідання Синьогуб А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія"
про стягнення збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення моральної шкоди-
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", якому запропоновано у десятиденний строк подати письмові пояснення щодо позову.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2019 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чернишов Б.С. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов в повному обсязі.
Третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористалось, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. 11.11.2019 року до суду надійшло письмове пояснення третьої особи, в якому повідомлено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», та страхування цивільно-правової відповідальності водіїв транспортного засобу «Peugeot-807», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 з початку 2018 року та по час надання письмових пояснень, страхова компанія не здійснювала.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне.
08.12.2018 року о 16 год. 30 хв. ОСОБА_2 на nepexpecтi бул. Богдана Хмельницького, пр. Олександрівського АДРЕСА_1 пр. Героїв АДРЕСА_2 в м. Xapкові, керував транспортним засобом - автомобілем марки Пежо 807, державний номерний знак НОМЕР_4 , в порушення п. 3.7.3 е Правил Дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив рух на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по пр. Олександрівському в напрямку пр. Московського в м. Харкові.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року по справі № 645/7827/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року по справі № 645/7827/18 постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2019 року скасовано в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення і винесено у відповідній частини нову постанову, якою накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вчинення відповідачем адміністративного правопорушення не спростовується, та за наявності постанови Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.
Відповідно до протоколу про ДТП серії ОБ № 183888 від 18.12.2018 року відповідальність відповідача застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів АК 6630474 у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».
Третя особа ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у своїх письмових поясненнях вказала, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Страхова премія від ОСОБА_2 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/ НОМЕР_5 на розрахункові рахунки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходила. Відсутність надходження будь-яких коштів від ОСОБА_2 за страхування цивільно-правової відповідальності водіїв транспортного засобу «Peugeot-807», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 з початку 2018 року та по даний час підтверджується бухгалтерською довідкою № 440 від 04.11.2019 року. Перевіривши загальнодоступну централізовану базу даних МТСБУ за параметрами пошуку «визначення статусу полісу та страховика, що видав поліс за номером полісу ОСЦПВ», ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» було з`ясовано, що поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування», та укладеного щодо забезпеченого транспортного засобу «Toyota Саmгі», номерний знак НОМЕР_6 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_7 . У зв`язку з наведеним вважає, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474, копію якого надано ОСОБА_2 є підробкою оригінального бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 (а.с. 131-132).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частинами першою та третьою першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищення небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність власника такого джерела.
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе , зокрема, за умови, якщо згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
В ході розгляду справи судом встановлено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6630474 не належить ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», та за твердженням вказаної страхової компанії страхова премія від ОСОБА_2 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/ НОМЕР_5 на розрахункові рахунки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не надходила, а поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6630474 належить Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування», та укладеного щодо забезпеченого зовсім іншого транспортного засобу - «Toyota Саmгі», номерний знак НОМЕР_6 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_7 .
Доказів здійснення відповідачем обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпеченого транспортного засобу Пежо 807, державний номерний знак НОМЕР_2 , суду не надано.
Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Зі змісту статті 81 ЦПК України випливає, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень .
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
Суд вважає, що оскільки відповідач, всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, не довів факту здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу Пежо 807, державний номерний знак НОМЕР_2 , що є його процесуальним обов`язком, суд дійшов висновку, що майнова шкода, завдана позивачеві джерелом підвищеної небезпеки автомобілем Пежо 807, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач на момент настання ДТП з вини останнього, має відшкодовуватися саме відповідачем ОСОБА_2 .
Так, величина матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті ДТП була розрахована відповідно до пункту 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), згідно з яким вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою:
У = Ср + См + Сс х (1- Ез) + ВТВ, де:
Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», вартість нормо-годин ремонтних робіт згідно [4], (додаток 1):
См - вартість використаних для ремонту матеріалів визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», (додаток 1):
Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex» (додаток 1):
Ез - коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п. 7.38 з [2], який складає - 0,689; та ВТВ - величина втрати товарної вартості, згідно п.8.6.2. [2], яка складає - 0;
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, розрахована експертом відповідно до пункту 8.5.2. Методики, за формулою:
Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex», вартість нормо-годин ремонтних робіт згідно [4 (додаток 1):
См - вартість використаних для ремонту матеріалів визначена програмного комплексу «Audatex», (додаток 1):
Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, визначена за допомогою програмного комплексу «Audatex» (додаток 1):
Тобто, вартість відновлювального ремонту автомобіля Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 202856,96 грн..
При цьому, допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача експерт Позняков Г.О., яким 18.04.2019 року наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 502 по визначенню розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 , повідомив суду, що вартість нових складників, що мають підлягати заміні під час ремонту автомобіля позивача, була визначена ним за допомогою програмного комплексу «Audatex» станом на 11 квітня 2019 року, та з моменту настання ДТП показники програмного комплексу «Audatex», які застосовувалися ним під час складання висновку, могли коливатися, проте точних показників та їх різниці на момент настання ДТП та на момент надання висновку, експерт в ході допиту надати не зміг, посилаючись на те, що він їх не відстежував, а здійснив наведені в експертному висновку розрахунки зі спливом більше трьох місяців з дня надходження заяви позивача про проведення експертизи у зв`язку з тим, що існує певна черговість проведення експертних досліджень.
В судовому засіданні позивач пояснив, що автомобіль Ніссан Прімастар, державний номерний знак НОМЕР_1 , на даний час відремонтований та витрати на його ремонт значно перевищують визначені в експертному висновку суми вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля. Разом з тим позивач, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК, якими передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, не надав суду доказів фактично понесених ним витрат на ремонт пошкодженого автомобіля (фіскальні чеки, платіжні доручення, тощо).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Разом з тим, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача 202856,96 грн. збитків, що завдані внаслідок ДТП з вини відповідача, що фактично за вищевказаним експертним висновком є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових витрат, їх тривалості та можливості відновлення.
Суд вважає, що витрати позивача на виклик таксі, які, наразі, позивачем не підтверджені належними доказами, не стосуються предмету доказування в цій частині позовних вимог, оскільки такі витрати, уразі їх понесення, є матеріальним збитком, вимога про стягнення якого в межах розгляду цієї справи позивачем заявлена не була.
Разом з тим, враховуючи порушення звичайного ритму життя позивача, яке виразилось також у душевних стражданнях з причини пошкодження майна, неможливості користуватися автомобілем як постійним транспортним засобом його пересування, суд вважає необхідним частково задовольнити позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пп. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем, на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги № 12/12 від 12.12.2018 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським бюро « ОСОБА_3 Борис Сергійович» в особі директора Чернишова Б.С. (Виконавець), за умовами якого Виконавець зобов`язався за завданням Клієнта надати правову допомогу стосовно представництва інтересів в державних та приватних органах з питань ДТП, що сталася 08.12.2018 року на перехресті пр. Олександрівському та бул. Б. Хмельницького в м. Харкові; Акт виконаних робіт до цього договору від 19.04.2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19.04.2019 року, відповідно якої Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича» прийнято від ОСОБА_1 на підставі вказаного договору 7000 грн. (а.с. 52-55, 56-57, 58).
Втім, зі змісту вказаного Акту виконаних робіт до цього договору від 19.04.2019 року вбачається, що Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича» здійснені наступні дії: складення, направлення та отримання відповіді від КП «Харків-сигнал»; проведення опитування ОСОБА_4 ; представництво інтересів Клієнта у якості потерпілого в суді першої та апеляційної інстанції. Тобто вказані витрати на правову допомогу позивачем понесені в межах розгляду іншої справи № 645/7827/18, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для покладення цих витрат на відповідача в межах розгляду даної цивільної справи.
Стосовно витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 15/05 від 13.06.2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Чернишов Борис Сергійович» в особі директора Чернишова Б.С., суд вважає, що позивач на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, надану йому в межах даної цивільної справи, надав до матеріалів справи вказаний договір про надання правової допомоги, Акт виконаних робіт за вказаним договором від 13.06.2019 року та документи, що свідчать про оплату витрат в сумі 8000,00 грн., пов`язаних із наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку.
Крім того, позивачем на підтвердження понесення ним витрат на проведення автотоварознавчого дослідження надано до суду докази сплати таких витрат в сумі 2402,40 грн. на рахунок одержувача Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса МЮ України (а.с. 49,50).
З урахуванням наведеного, суд роз`яснює позивачеві його право звернутися до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 1660,02 грн. (5263,10 грн. 3603,08 грн.) (ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_8 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_10 , паспорт серії НОМЕР_11 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа - Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", , місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77.

Повне рішення складено 04 березня 2020 року.

Суддя О.В. Федорова