Справа № 274/1193/18
Провадження № 2/0274/187/20
Рішення

Іменем України

( заочне)

24.02.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача Михніцького ОСОБА_1 .Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства " Альфа - Банк" до ОСОБА_2 , третя особа - Бердичівський міськрайонний відділ держаної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький ) про звільнення майна з -під арешту, -

В с т а н о в и в :

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство " Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство " Альфа - Банк" звернулося до суду із зазначеною вище позовною заявою, відповідно до якої просить суд звільнити з -під арешту нерухоме майно, а саме : житловий будинок під номером АДРЕСА_1 ), який перебуває під арештом на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44855869 від 26.11.2015 року та 32285424 від 23.04.2012 року, виданих Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 07.02.2008 року ОСОБА_2 уклав з АКБ " Укрсоцбанк" правонаступником якого був ПАТ " Укрсоцбанк" договір відновлювальної кредитної лінії № 286-17/002. В забезпечення належного виконання зобов"язання за кредитним договором був укладений договір іпотеки № 1 від 07.02.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ " Укрсоцбанк". За умовами іпотечного договору відповідач передав в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором житловий будинок під номером АДРЕСА_1 . Обтяження згідно іпотечного договору зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

18.08.2017 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором накладено арешти : постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер : 44855869 від 26.11.2015 року та 32285424 від 23.04.2012 року, виданих відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції, правонаступником якого є Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Зазначають, що зобов"язання за кредитним договором належним чином відповідачем не виконується, тому відповідно до умов іпотечного договору сторонами визначено, що задоволення іимог позивач, як іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання в порядку ст. 37 Закону України " Про іпотеку". Керуючись положеннями Закону України " Про іпотеку" позивач вимушений скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, однак для реалізації даного права заважають накладені арешти.

18.04.2018 року третьою особою - Бердичівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький ) ( яка є правонаступником Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області) надійшов відзив на позовну заяву . Відповідно до даного відзиву третьою особою зазначено, що на виконанні у відділі перебувало ВП № 32285424 відносно примусового виконання виконавчого листа № 2-2684, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ " ПриватБанк" боргу в сумі 18315,15 грн. В рамках даного виконавчого провадження 23.04.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 19.03.2014 року дане виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачеві без виконання з тих підстав, що стягувач відмовився залишати за собою нереалізоване рухоме майно боржника. Також перебувало виконавче провадження № 448558869 відносно примусового виконання виконавчого листа № 274/7198/13-ц, виданого 05.05.2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення на користь ПАТ " УкрСиббанк" солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 16.05.2008 року в розмірі 250 948,31 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2013 р. складає 2005829 грн. 85 коп. В рамках вищевказаного виконавчого провадження 26.11.2015 року державним виконавцем також було винесено постанову про арешт всього рухомого та визначеного нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 21.03.2017 року на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ВП № 44855869 було передано для подальшого примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ( а.с. 49-54).

В судовому засіданні представник позивача доводи позовної заяви підтримав з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач, будучи неодноразово повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено.

Від третьої особи надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, за згодою представника позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 07.02.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку " Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 286-17/002 про надання кредитних коштів в розмірі 600 000,00 грн. 00 коп. з кінцевим терміном погашення не пізніше 06 лютого 2023 року ( а.с. 10-18).

21.10.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку " Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 286-17/002 від 07.02.2008 року ( а.с. 19).

07.02.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку " Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 ( іпотекодавець ) передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором відновлювальної кредитної лінії № 286-17/002 від 07.02.2008 року, наступне нерухоме майно : житловий будинок АДРЕСА_1 , літера номер за планом земельної ділянки А-2, загальною площею 190, кв.м . До будинку належать : сарай, літ. Б-1, загальною площею 21,4 кв.м., та сарай, літ. В-1, загальною площею 32,0 кв.м. ( а.с. 20-22).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна 07.02.2008 року приватним нотаріусом Богатирчуком А.М. внесено запис за реєстраційним номером 6549889 про заборону на нерухоме майно на підставі іпотеки від 07.02.2008 року на будинок АДРЕСА_1 , власник : ОСОБА_2 , заявник : Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку " Укрсоцбанк" ( а.с.26).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом.

Також ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Теж саме передбачено ст. 572 ЦК України, а саме в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, позивач має намір звернути стягнення на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, судом встановлено, що дана довідка містить запис від 26.11.2015 року, вчинений державним реєстратором Бердичівського міськрайонного управління юстиції, про арешт нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер : 44855869, виданий 26.11.2015 року Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції, Житомирської області. Особа, в інтересах якої встановлено обтяження 6: ПАТ " УкрСиббанк" ( а.с. 24).

Позивач, як Іпотекодержатель, має обмеження в реалізації своїх можливостей щодо звернення стягнення на заставне майно, адже стало відомо, що на виконанні у Бердичівському міськрайонному відділі держаної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький ) перебувало ВП № 32285424 відносно примусового виконання виконавчого листа № 2-2684,виданого з Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ " ПриватБанк" боргу в сумі 18315,15 грн. В рамках даного виконавчого провадження 23.04.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 19.03.2014 року дане виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачеві без виконання з тих підстав, що стягувач відмовився залишати за собою нереалізоване рухоме майно боржника. Також перебувало виконавче провадження № 448558869 відносно примусового виконання виконавчого листа № 274/7198/13-ц, виданого 05.05.2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення на користь ПАТ " УкрСиббанк" солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 16.05.2008 року в розмірі 250 948,31 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2013 р. складає 2005829 грн. 85 коп. В рамках вищевказаного виконавчого провадження 26.11.2015 року державним виконавцем також було винесено постанову про арешт всього рухомого та визначеного нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом.

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки згідно якого Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Законом України «Про іпотеку» (ст. 33) встановлений вичерпний перелік підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено що, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту ч. 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Відповідно до ч.7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що накладення арешту на іпотечне майно в даному випадку є порушенням права банку як іпотекодержателя, адже відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача у цьому провадженні звернути стягнення на заставне майно у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно.

Крім того, зазначені вище обтяження були накладені на іпотечне майно вже після підписання договору іпотеки від 07 лютого 2008 року та реєстрації іпотеки, а тому, враховуючи положення чинного законодавства України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна.

Таким чином, арешт та заборона відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, наявність арештів на будинок відповідача, порушує право позивача, як іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про безпідставність обтяжень на належне іпотечне майно, а отже позовні вимоги про звільнення майна з під- арешту підлягають до задоволення.

Судові витрати позивача покласти на відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства " Альфа - Банк" до ОСОБА_2 , третя особа - Бердичівський міськрайонний відділ держаної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький) про звільнення майна з -під арешту задовольнити повністю.

Звільнити з -під арешту нерухоме майно - житловий будинок під номером АДРЕСА_1 ), на праві власності належить ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_1 , який перебуває під арештом на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер : 44855869 від 26.11.2015 року та 32285424 від 23.04.2012 року, виданих Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, правонаступником якого є Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький).

Стягнути з ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства " Альфа - Банк" понесені ними судові витрати в розмірі 3524,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 03 березня 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко