Справа № 372/731/19
Провадження № 2-101/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

25.02.2019 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просять стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 37 065 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 141 385 грн. 93 коп., стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 33 340 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в сумі 127 093 грн. 57 коп.; та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі зазначили, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року у справі № 372/1085/13-ц стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 72 683 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього 372 683 грн., а на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 36 500 грн. та моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а всього 336 500 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 24.09.2014 року. На даний час, в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №57259240 щодо примусового виконання вказаного вище судового рішення. Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2664, заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 станом на 12.02.2019 року становить 344 623 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн. разом з тим, за час підготовки позовної заяви, відповідач сплатив на користь ОСОБА_3 ще 1 250 грн. боргу, тож на момент подання позову заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 становить 343 373 грн. Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2665, заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 станом на 12.02.2019 року становить 308 440 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн. Разом з тим, за час підготовки позовної заяви, відповідач сплатив на користь ОСОБА_4 ще 1 250 грн. боргу, тож на момент подання позову заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 становить 307 190 грн. Таким чином, відповідач є боржником у виконавчому провадженні, проте визначену судом заборгованість погашає вкрай повільно та незначними сумами щомісячно, починаючи з 23.02.2016 року, що призводить до постійного знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів у державі. Тому, позивачі за захистом своїх прав та інтересів звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 23.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року витребовувалось у Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином завірена копія матеріалів зведеного виконавчого провадження АСВП ЗВП: 57259240 щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 336500,00 грн., та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 372683,00 грн. в строк до 29.11.2019 року.

Представник позивачів в судовому засіданні збільшенні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вказані в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року суми, були вже стягнуті з відповідача на користь позивачів за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року. Крім того, відповідач не може влаштуватися на нормальну роботу, тому працює неофіційно та отримує малу заробітну плату. Відповідач має на утриманні трьох малолітніх дітей і йому доводиться винаймати житло. Також, представник відповідача вказував на невірний розрахунок, долучений до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, заслухавши думку представників, дослідивши надані документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2013 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 72683 грн. та моральну шкоду в сумі 300000 грн., а всього стягнуто 372683 грн., та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 36500 грн. та моральну шкоду в сумі 300000 грн., а всього стягнуто 336500 грн.

24.09.2014 року ухвалою апеляційного суду Київської області залишено без змін заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року.

На виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП ЗВП: 57259240 щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 336500,00 грн., та на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 372683,00 грн.

28.09.2017 року постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_5 , а саме автомобіль марки Mitsubishi Pajero.

19.09.2018 року постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_5 , що містяться на рахунках банку.

17.12.2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області тимчасово обмежено ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2013 року.

Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2664, заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 станом на 12.02.2019 року становить 344 623 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн.

Відповідно до довідки Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 15.02.2019 року № 2665, заборгованість ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 станом на 12.02.2019 року становить 308 440 грн., а в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження боржником сплачено боргу в розмірі 28 060,00 грн.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Як передбачено ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобов`язання боржника не припинилось, оскільки кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України.

Вказаний позивачами розмір відсотків та суми інфляційного збільшення боргу повністю узгоджується з розрахунком, який міститься в матеріалах справи, та перевірений судом.

Сукупність наведених доказів та їх оцінка дають суду підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивачами при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 37 065 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 141 385 грн. 93 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 784 грн. 54 коп., а всього стягнути 180 235 (сто вісімдесят тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 33 340 грн. 28 коп. та інфляційні втрати в сумі 127 093 грн. 57 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 604 грн. 34 коп., а всього стягнути 162 038 (сто шістдесят дві тисячі тридцять вісім) грн. 19 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення виготовлено 26.02.2020 року.

Суддя: