Справа № 188/138/20
Провадження № 2/188/174/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Фесик Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Стислий виклад позиції позивача.

1. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя їй належало домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 4804 га, яка розташована за цією ж адресою. Після смерті ОСОБА_2 у вересні 2001 року позивач перейшов разом зі своєю сім`єю жити у зазначений будинок. З того часу позивач проживає у будинку, користується земельною ділянкою.

2. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А», сіней «а», прибудови «аі», навісу «а2», сараїв «Б», «В», «Д», гаража «Г», погреба з шийкою «Е», вбиральні «Ж», колодязя «к», воріт з хвірткою №1, огорожі № 2,3, зливної ями №4, зливної ями №5, замощення І,II та право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,4804 га, у тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та 0,2304 га для ведення особистого підсобного господарства.

Стислий виклад позиції відповідача.

3. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

26.02.2020 відповідачем подано заяву, у якій він позові визнав у повному обсязі.

Рух справи в суді.

4. Позов подано до суду 31 січня 2020 року.

5. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2020.

6. 28.02.2020 в підготовче засідання сторони не з`явились і воно відкладене на 03.03.2020.

Заяви, клопотання.

7. 26.02.2020 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

8. 26.02.2020 відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги, викладені у позові, визнав у повному обсязі.

Інші процесуальні дії у справі.

9. Статтею ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3).

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу (ч.4).

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до цих норм процесуального права у підготовчому засіданні ухвалив рішення.

10. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

11. На підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 12.06.1992, яке видане на підставі рішення виконкому Петропавлівської районної ради народних депутатів № 19 від 11.06.1992 та яке зареєстроване Павлоградським МБТІ за № 2-41 142.06.1992 ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_2 .

12. У приватній власності тієї ж особи перебувала земельна ділянка, розташована за тією ж адресою загальною площею 0,4804 га, у тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та 0,2304 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 132816, виданим 02.03.2001 Троїцькою сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області.

13. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у віці 82 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 06.03.2001 виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

14. З довідки № 727/08/01, виданої 11.10.2019 виконавчим комітетом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, вбачається, що поштова адреса житлового будинку АДРЕСА_2 змінена на АДРЕСА_1 .

Рішенням № 53 виконавчого комітету Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 25.10.2019 у зв`язку із зміною назв вулиць те перереєстрацією житлових будинків, змінено поштову адреса житлового будинку АДРЕСА_3 .

АДРЕСА_4 . Згідно з довідкою № 310, виданою 16.03.2017 Троїцькою сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, позивач ОСОБА_1 з 2001 року разом з сім`єю постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою № 930/08/01, виданою 19.12.2019 виконавчого комітету Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області позивач з 2001 року і по даний час, безперервно, добросовісно та відкрито володіє та користується житловим будинком АДРЕСА_1 . У сільській раді відсутні відомості про інших власників даного житлового будинку, право власності яких зареєстроване у встановленому законом порядку.

Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 19.12.2019, складеним депутатом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 О.М. В акті також вказано, що позивач обробляє земельну ділянку, веде підсобне господарство.

16. Спірний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 складається з таких споруд, позначених в технічному паспорті житлового будинку, виготовленому ФОП ОСОБА_4 24.12.20219, спеціальними знаками: будинок літера «А», сіни «а», прибудова «аі», навіс «а2», сарай «Б», сарай «В», гаража «Г», сарай «Д», погріб з шийкою «Е», вбиральня «Ж», колодязь «к», ворота з хвірткою №1, огорожа № 2,3, зливна яма №4, зливна яма №5, замощення І,II.

Мотивована оцінка доводів учасників справи.

17. Отже, земельна ділянка і розташований на ній садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 належали на праві власності померлій ОСОБА_2 .

18. Правочинів між власником садиби та позивачем щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було. Позивач з вересня 2001 року перейшов жити у будинок і в подальшому постійно володіє і користується земельною ділянкою і розташованим на ній будинком з господарськими будівлями і спорудами на власний розсуд одноосібно майже 19 років, що підтверджується дослідженими судом доказами. Претензій щодо вказаного нерухомого майна з 2001 року і по день судового розгляду до позивача ніхто не пред`являв, тобто його володіння і користування цим нерухомим майном є добросовісним, відкритим та безперервним.

Не визнані права, за захистом яких мало місце звернення до суду.

19. Однак, позивач не може розпорядитися цією садибою, бо його право власності не зареєстроване і не визнається державою.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

20. Статтею 1 Першого протоколу (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

21. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з приписами статей 22, 23 Земельного кодексу України в редакції від 18.12.1990 року право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

До 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку.

Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Діючий ЦК України не містить такого визначення як домоволодіння.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з нормою статті 119 Земельного кодексу (далі ЗК) України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом (ч.1).

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом (ч.2).

Відповідно до ч.1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ця норма співвідноситься з нормою ч.1 статті 377 ЦК України, за якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

22. Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п. 13 вказаної Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У цьому випадку попередній власник майна помер, а його правонаступники (спадкоємці) відсутні, тому належним відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, отже, Українська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області.

23. Відповідно до статті 188 Кодексу якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Отже, зважаючи на положення чинного цивільного та земельного законодавства, з одного боку, земельна ділянка з розміщеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, а з іншого об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки.

24. З системного аналізу зазначених норм права та судової практики випливає висновок, що у випадку, який розглядається судом, право власності на житловий будинок за набувальною давністю виникло у позивача одночасно з правом власності на земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок, господарсько-побутові будівлі, наземні і підземні комунікації, багаторічні насадження, тобто, на садибу у визначенні ст.381 ЦК України і до набуття права власності за набувальною давністю на це нерухоме майно: і на житловий будинок, і на земельну ділянку, застосовуються норми ст. 344 ЦК України.

Норми ст.119 ЗК у цьому випадку не застосовуються, оскільки визначають порядок набуття права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, на якій не розташовано житлового будинку і яка не входить до складу садиби.

25. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд уже в підготовчому засіданні відповідно до норми ч.4 ст. 206 ЦПК України дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Мотиви рішення стосовно судових витрат.

26. За висновком ТОВ «Земля і Право» від 24.12.2019 вартість житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , складає 45312 (сорок п`ять тисяч триста дванадцять) грн.

За висновком ТОВ «Земля і Право» від 24.12.2019 вартість земельної ділянки загальною площею 0,4804 га, що розташована по АДРЕСА_1 , складає 23158 (двадцять три тисячі сто п`ятдесят вісім) грн.

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додані квитанції банку від 31.01.2020.

27. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на ньому (а.с. 4).

Висновок суду про задоволення позову.

28. Суд вирішив позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , до Української сільської ради Петропавлівського району, , яка розташована за адресою: 52720, вул. Гагаріна, 1, с. Українське, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності задовольнити.

29. Суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,4804 га, у тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку та 0,2304 га для ведення особистого підсобного господарства.

30. Суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з таких споруд, позначених в технічному паспорті: житловий будинок літера «А», сіни «а», прибудова «аі», навіс «а2», сарай «Б», сарай «В», гаража «Г», сарай «Д», погріб з шийкою «Е», вбиральня «Ж», колодязь «к», ворота з хвірткою №1, огорожа № 2,3, зливна яма №4, зливна яма №5, замощення І,II.

Розподіл судових витрат.

31. Суд вирішив судові витрати залишити на позивачу.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

32. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення по суті апеляційним судом.

33. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

34. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда