ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Метбудзабезпечення" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Медбудзабезпечення» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що 05 червня 2014 року між банком та ТОВ «Метбудзабезпечення» укладено кредитний договір № KKPOG.62.98.018, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 589 139,68 грн зі сплатою 24 % річних за весь час користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 червня 2014 року між банком, ТОВ «Метбудзабезпечення» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № PX029031.7006.013. Також, 05 червня 2014 року між банком, ТОВ «Метбудзабезпечення» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № PX029031.7002.022. За умовами договорів поруки поручителі взяли на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник порушив умови кредитного договору, кредит не повернув, вимоги банку про повернення кредиту позичальником та поручителями залишені без задоволення.

У зв`язку з вищезазначеним, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», враховуючи уточнення позовних вимог, просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Медбудзабезпечення» солідарно заборгованість за кредитним договором № KKPOG.62.98.018, що утворилась станом на 28 квітня 2016 року у загальному розмірі 2 196 910,23 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 399 122,73 грн; прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 787,50 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року, яка утворилась станом на 28 квітня 2016 року у розмірі 2 196 910,23 грн, з яких: 1 399 122,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 797 787,5 грн прострочені відсотки за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року змінено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року та викладено другий абзац резолютивної частини рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором №ККРOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року, яка створилась станом на 28 квітня 2016 року у розмірі 2 196 910,23 грн, з яких: 1 399 122,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 797 785,50 грн прострочені відсотки за користування кредитом. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором №ККРOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року, яка створилась станом на 28 квітня 2016 року у розмірі 2 196 910,23 грн, з яких: 1 399 122,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 797 785,50 грн прострочені відсотки за користування кредитом.». В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задоволена частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785,50 грн. скасовано та передано справу № 185/12026/14-ц у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 399 122,73 грн. залишено без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785 грн. 50 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочені відсотки за користування кредитом №KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року у розмірі 125 198 грн. 12 коп.; з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2014 року між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", з однієї сторони, та ТОВ "Метбудзабезпечення", як позичальником з другої сторони, був укладений кредитний договір №KKPOG.62.98.018, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 1589139,68 грн. зі сплатою 24 % річних за весь час користування кредитом та одноразово комісію за надання кредитних ресурсів, термін користування кредитом - до 04 вересня 2014 року. Позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати відсотки у порядку та розмірах, встановлених договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 червня 2014 року між банком, позичальником та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №PX029031.7006.013, згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання позичальником свої зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 червня 2014 року між банком, позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №PX029031.7002.022, згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання позичальником свої зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні грошові кошти, у розмірі встановленому кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, внаслідок чого станом на 28 квітня 2016 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором №KKPOG.62.98.018 в розмірі у розмірі 2196910,23 грн., з яких: 1399122,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 797787,5 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на те, що позичальником не виконано зобов`язання, забезпечене порукою, а відповідачі поручилися перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а тому вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785 грн. 50 коп., оскільки Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 399 122,73 грн. - залишено без змін.

Як встановлено, згідно кредитного договору № KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року банк надав ТОВ «Метбудзабезпечення» (позичальник) кредитні кошти у розмірі 1 589 139,68 грн зі сплатою 24 % річних за весь час користування кредитом, кінцевий термін повернення кредиту до 04 вересня 2014 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року між банком ТОВ «Метбудзабезпечення» та ОСОБА_1 05 червня 2014 року укладено договір поруки № PX029031.7006.013. Згідно умов договору поруки поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні грошові кошти, у розмірі встановленому кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером. ТОВ «Метбудзабезпечення» зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28 квітня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 2 196 910,23 грн, з яких: 1 399 122,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 797 787,5 грн прострочені відсотки за користування кредитом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

У постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 3-42гс15 зроблено висновок, що «припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини 4 статті 559 ЦК України);протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини 4 статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя (третє речення частини 4 статті 559 ЦК України).

У пункті 6.1. договору поруки № PX029031.7006.013. від 05 червня 2014 року сторони передбачили, що порука та відповідальність поручителів припиняються лише після виконання зобов`язань в повному обсязі. Таким чином, строк поруки у договорі поруки № PX029031.7006.013. від 05 червня 2014 року не встановлений.

Як вбачається з матеріалів справи, банк просив стягнути із поручителя ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № KKPOG.62.98.018, що утворилась станом на 28 квітня 2016 року у загальному розмірі 2 196 910,23 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 399 122,73 грн; прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 787,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості на 28 квітня 2016 року. У кредитному договору сторони визначили термін користування кредитом до 04 вересня 2014 року (пункт 1.1.2.).

Із цим позовом банк звернувся до поручителя у грудні 2014 року, тобто у межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з поручителя ОСОБА_1 підлягають прострочені відсотки за користування кредитом №KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року, які станом на 07 грудня 2014 р. складають 125 198 грн. 12 коп.

Суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та ухвалив рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785 грн. 50 коп., яке не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785 грн. 50 коп. скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" прострочені відсотки за користування кредитом №KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року у розмірі 125 198 грн. 12 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 797 785 грн. 50 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" прострочені відсотки за користування кредитом №KKPOG.62.98.018 від 05 червня 2014 року у розмірі 125 198 грн. 12 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова