справа №619/2218/16-ц
провадження №4-с/619/2/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2020 року Дергачівський районний суд
Харківської області
у складі: головуючого судді Жорняк О.М.
за участю: секретаря судового засідання Коротченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ізотова Павла Петровича, зацікавлена особа Державне підприємство «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко», суд, -
При зверненні 08.10.2019 на особистому прийомі до державного виконавця, йому стало відомо, що державним виконавцем ще 16.04.2019 по ВП № 53257846 прийнята постанова про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання вище вказаного виконавчого листа № 619/2218/16-ц.
Із отриманої 08.10.2019 під розписку постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 619/2218/16-ц йому стало відомо, що причиною зупинення вчинення виконавчих дій слугувала ухвала Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 по справі № Б-50/120-09 про порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення у дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому, на думку державного виконавця є всінаявні підстави передбачені пунктом 4 частиною 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого листа.
З даною постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ізотова Павла Петровича він не згоден, оскільки вона порушує його права стягувача та вважає її неправомірною, у зв`язку з чим і звернувся з даною скаргою до суду.
Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, в адресованій суду заяві підтримав скаргу у повному обсязі та просив скаргу розглядати без його участі.
Заінтересована особа - представник Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» Приходько З.Г. у судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі та розглядати скаргу без її присутності, вважає скаргу необгрунтованою, а її доводи такими, що не підлягають задоволнню, крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 подав скаргу на постанову державного виконавця в Дергачівський районний суд після закінчення строку на її подання, а з заявою про поновлення строку на її подання не звертався, тому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
В січні 2017 року ОСОБА_1 подав на виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області вищевказаний виконавчий лист.
Згідно постанови ВП №53257846 від 16.04.2019 старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ізотов П.П, було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 619/2218/16-ц, виданого 12.12.2016 у зв`язку з ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 по справі № Б-50/120-09 про порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення у дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, де державний виконавець посилається нанаявні підстави передбачені пунктом 4 частиною 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого листа.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями суду про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).
При цьому, частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у даному випадку лише до закінчення строку дії мораторію.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що діяв на час подання виконавчого документу на виконання, передбачено що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Разом з тим, частина 5 статті 19 даного закону визначає, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
В ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" надано визначення терміну "поточні кредитори", під яким треба розуміти, що ними є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Тому, відповідно ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на дані майнові вимоги дія мораторію, введеного даною ухвалою Господарського суду Харківської області, не розповсюджується, а отже, дії старшого державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій із-за введеного даною ухвалою господарського суду мораторію є незаконними.
Старшим державним виконавцем порушено вимоги пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" в частині того, що виконавець не законно зупинив вчинення виконавчих дій у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо на виконанні є рішення про виплату заробітної плати.
Відповідно ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, Міжнародної організації праці від 01.07.1949 № 95 під терміном "заробітна плата" розуміється, незалежно від назви й методу обчислення будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.
Розділом III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за № 100, визначено які виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати. Так, до середньої заробітної плати включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками- почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.
Термін «заробітна плата» є об`ємним терміном до якого включають, як термін «середня заробітна плата» так і термін «основна заробітна плата». Тому старшим державним виконавцем не законно прийнята постанова про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 619/2218/16-ц, а отже вона підлягає скасуванню.
Також слід зазначити, що одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги.
Разом з тим дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.
Тобто, відкриття провадження у справі про банкрутство не зупиняє виконання обов`язку підприємства-боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати. Також не обмежуються повноваження органів держаної виконавчої служби щодо примусового виконання рішень суду про стягнення заборгованості із заробітної плати.
Ще однією з гарантій задоволення вимог щодо виплати заробітної плати в процедурі банкрутства санації боржника є закріплення на законодавчому рівні норми про те, що план санації обов`язково повинен передбачати забезпечення погашення заборгованості боржника з виплати заробітної плати.
Крім того, державним виконавцем не було надано належних та допустимих доказів того, що після відкриття провадження про банкрутство, на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 05 серпня 2009 року, що розгляд справи був завершений і ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченко» було визнано банкрутом. Оскільки на момент подачі заяви підприємство є діючим, воно не ліквідовано і з 2009 року не зареєстровано в Єдиному реєстрі підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.
Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати неправомірним постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у
Харківській області Ізотова Павла Петровича від 16.04.2019 про зупинення вчинення
виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 53257846.
Зобов`язати старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ізотова Павла Петровича поновити право стягувача ОСОБА_1 , шляхом поновлення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 53257846, щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Дергачівським районним судом
Харківської області 12 грудня 2016 року по справі № 619/2218/16-ц про стягнення з
Держаного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (код
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21 лютого 2020 року

Суддя О. М. Жорняк