КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/5623/2020
У Х В А Л А

26 лютого 2020 року місто Київ

справа № 761/10485/19

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою Стоян Марини Миколаївни, подану в інтересах відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи: Відокремлений підрозділ Моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Раритет» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Стоян М.М. , як представник відповідача АТ «Українська залізниця» 17 лютого 2020 року подала апеляційну скаргу.

Проте, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню апелянту виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

З аналізу вказаної норми вбачається, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб'єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (частина 2 статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до п.п.11 п.16-1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (тобто до 30 вересня 2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню(п.п.11 п.16 Розділу XV Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України»).

Як вбачається з матеріалів справи, дана справа надійшла до провадження суду першої інстанції у березні 2019 року, вона не віднесена до категорії малозначних та не виникає з трудових правовідносин.

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався у загальному позовному провадженні.

Як вбачається з апеляційної скарги вона підписана Стоян М.М. , як представником відповідача АТ «Українська залізниця».

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені АТ «Українська залізниця» апеляційну скаргу, апелянтом Стоян М.М. до апеляційної скарги була долучена копія довіреності, згідно якої АТ «Українська залізниця» в особі директора регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Веприцького Р.С. та в особі заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Бакаєва О.В. уповноважили заступника начальника юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Стоян М.М. представляти інтереси, пов`язані з діяльністю регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» у судах всіх інстанцій та юрисдикцій (а.с.218-219).

Документів, які б підтверджували, що АТ «Українська залізниця» бере участь у справі через Стоян М.М. , як особу уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), посадової інструкції (самопредставництво юридичної особи) матеріали справи не містять. Таких документів не було додано і до апеляційної скарги.

Крім того, будь - яких документів на підтвердження того, що Стоян М.М. є адвокатом (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, ордеру) також до апеляційної скарги надано не було.

Згідно з п.1 ч.5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Оскільки, Стоян М.М. не надала відповідних документів згідно з вимогами ч.4 ст.62 ЦПК України, які б підтверджували її повноваження подавати на підписувати апеляційну скаргу від імені відповідача АТ «Українська залізниця» та документів, які б підтверджували, що Стоян М.М. є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого вона здійснює представництво юридичної особи АТ «Українська залізниця» у порядку її самопредставництва, а тому згідно з п.1 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає відповідачу повторно звернутися з апеляційною скаргою, оформленою відповідно до вимог ст.356 ЦПК України за підписом керівника АТ «Українська залізниця», члена виконавчого органу, іншої особи, уповноваженої діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи) або подану через представника - (адвоката) з одночасним поданням клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, відповідач має право повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Стоян Марини Миколаївни, подану в інтересах відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи: Відокремлений підрозділ Моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Раритет» про відшкодування моральної шкоди повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Борисова О.В.