Справа №601/1331/19
Провадження № 2/601/29/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Сідорова В.М.,

представника відповідача адвоката Чапаєвої Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременці цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що за час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти придбали автомобіль марки «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску. 24 квітня 2018 року відповідач без його згоди відчужила автомобіль ринковою вартістю 120 495 гривень. Враховуючи те, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між ним та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди на реалізацію автомобіля він не давав, тому просить суд визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача в його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 60 247 гривень 50 копійок та судові витрати.

Відзив на позов не подано.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року за клопотанням позивача призначено судову товарознавчу експертизу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сідоров В.М. позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Чапаєва Г.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову вказавши, що автомобіль реалізовано відповідачем під час шлюбу та зі згоди позивача, отримані гроші за проданий автомобіль використані на потреби сім`ї.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 серпня 2009 року Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області зареєстровано шлюб.

З рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2019 року вбчається, що шлюб між сторонами розірвано.

З листа Територіального сервісного центру №6143 від 17 травня 2019 року № 31/19/3- С-9 а.з. вбачається, що згідно інформації, яка наявна у ЄДР МВС та Регіональній базі РСЦ МВС в Тернопільській області «Автомобіль», в період з 28 серпня 2009 року по теперішній час за ОСОБА_2 був зареєстрований 01 вересня 2015 року автомобіль марки «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, однак 24 квітня 2018 року даний транспортний засіб перереєстровано згідно договору купівлі продажу на іншу особу.

Таким чином, вказаний транспортний засіб був куплений під час перебування сторін в шлюбі. З висновку експерта № 1435/19-22 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 13 грудня 2019 року вбачається, що ринкова ціна автомобіля марки моделі «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, що визначена без його огляду, за наявними в матеріалах справи документами, буде становити 120 495, 00 гривень.

Відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 ст.68 Сімейного кодексу України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними(ч.1,2 ст. 71 СКУ). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку експерта № 1435/19-22 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 13 грудня 2019 року судовим експертом Копцюхом Г., ринкова ціна автомобіля марки «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, що визначена без його огляду за наявними в матеріалах справи документами, буде становити 120 495, 00 гривень.

Вказаний висновок відповідачем по справі під час розгляду справи по суті не оспорювався, його законність та правдивість під сумнів не ставилася. Крім того, відповідачем по справі під час розгляду справи по суті жодних клопотань про призначення експертиз щодо визначення вартості автомобіля не заявлялося, власних висновків експертиз вартості транспортного засобу не подавалося.

Суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача адвоката Чапаєвої Г.М. про те, що спірний автомобіль проданий під час шлюбу зі згоди позивача та грошові кошти використані на потреби сім`ї, оскільки жодними належними та допустими доказами ні відповідачем ні її представником в судовому засіданні не підтверджені.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини вартості спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому суд вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволення в повному обсязі.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 4676 гривень 80 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки "Рено трафік", легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1900 см. куб.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 60247 (шістдесят тисяч двісті сорок сім) гривень 50 копійок грошової компенсації вартості частки спільно нажитого майна.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4676 гривень 80 копійок судових виртат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Підлипки Радивилівського району Рівненської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий