Справа № 636 / 2438 / 18
№ 2 / 636 / 17 / 2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась з позовом до Чугуївської міської ради Харківської області в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її мати, ОСОБА_2 , є рідною донькою, ОСОБА_3 , чоловікові якої від другого шлюбу, ОСОБА_4 , належить на праві приватної власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 помер 1942 року. Дані про прийняття спадщини, ОСОБА_3 , підтвердження факту проживання нею у домоволодінні на дату смерті чоловіка відсутні.

У 2006 році померла мати Позивача, ОСОБА_2 , 1923 р.н. яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя, ОСОБА_2 , Позивач з родиною постійно навідувалася до неї, допомагала саджати і обробляти город, допомагала у веденні домогосподарства, у бабусі гостювали онуки. Останні декілька місяців Позивач фактично проживала з матір`ю, здійснювала за нею догляд до дня смерті.

Після смерті матері, ОСОБА_2 , та по теперішній час, протягом більше 11 років, Позивач користується спірним будинком: щорічно саджає та обробляє огород, піклується про будинок, сплачує щомісячні платежі за користування водою та електроенергією.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його присутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з`явившихся учасників за наявними доказами справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

1942 року помер ОСОБА_4 , що підтверджується Актовим записом про смерть від 26 серпня 1944 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим Чугуївським Міськомгоспом 12 жовтня 1948 року та Довідкою КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 стала його дружина ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 29 липня 1924 року.

Дані про прийняття спадщини, ОСОБА_3 та відомостей, які б підтверджували факт проживання нею у спірному будинку на дату смерті чоловіка в матеріалах справи відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 06 січня 2018 року.

Мати позивача ОСОБА_2 , є рідною донькою ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_5 ), що підтверджується довідкою про укладення шлюбу, від 11.10.1972 № 1193 та копією листа Державного архіву Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 10.04.2017 І № 01-29/3-5 ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 .

Родинний зв`язок між Позивачем та ОСОБА_2 підтверджується повторним Свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 29.11.2016 року.

Після смерті матері, Позивач прийняла спадщину, оскільки в строк передбачений законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявоювід 19 січня 2007 року.

З метою оформлення спадкових прав Позивач звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області для отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримала відмову у зв`язку з тим, що у Свідоцтві про народження ОСОБА_2 , в графі «мати» записана - ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду під ас розгляду справи №910/17274/17(постанова від 14 травня 2019 року, провадження № 12-291гс18)

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності 3х складових - добросовісності та безтитульності, відкритості та безперервності

На переконання суду, володіння позивачем житловим будинком не можна вважати добросовісним та безтитульним з огляду на наступне.

Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним(Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року, справа № 215/5451/16-ц, провадження № 61-8009св18)

Разом із тим, судом було встановлено, що на момент заволодіння майном, житловим будинком який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивачу було відомо власника майна, а також те, що підставою набуття права власності на вказане майно є спадкування. Тобто, на момент заволодіння майном у позивача був юридичний титул, а саме право на набуття права власності на спадщину за законом.

Враховуючи наведені обставини та з огляду на те, що позивачем не підтверджено наявність усіх необхідних умов для визнання права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 10, 11, 211, 223, 258, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя