Справа № 1327/4103/12 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/714/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника позивача АТ «СБЕРБАНК» - Киричука Р.П. (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Кріля М.Д. від 18 червня 2013 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 червня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість по кредитному договору № 11-В/08/21/ЮО від 30.05.2008 року в сумі - 7 670 239 (сім мільйонів шістсот сімдесят тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (01034 м. Київ, вул. Володимирська, 46 ) судовий збір в сумі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає рішення безпідставним, прийнятим із порушенням норм процесуального та матеріального права, таким, що підлягає у зв`язку із цим скасуванню. Зазначає, що судом не застосовано до спірних правовідносин норми ч.4 ст. 559 ЦК України, що підлягала застосуванню. Вказує на те, що позивачем було направлено 13.02.2012 року на адресу позичальника вимогу від 13.02.2012 року №535/4106-2-2 про дострокову сплату суми кредиту та заборгованості за кредитним договором, відтак обов`язок із дострокового виконання зобов`язання із сплати повної суми заборгованості по кредиту настав 23.02.2012 року, тобто через 10 днів з дня направлення письмової вимоги, як це передбачено п. 8.4 Кредитного договору, тому шість місяців із дня настання строку виконання зобов`язання сплило 23.08.2012 року, цієї ж дати порука припинилася. Також, зазначає, що позов у даній справі як свідчить штемпель канцелярії суду на примірнику позовної заяви, що міститься у матеріалах справи позивачем пред`явлено 31.08.2012р. (більш як через тиждень після того, як порука припинилась). Вважає, що непред`явлення позову до 23.08.2012р., тобто протягом шести місяців із дня настання строку виконання (23.02.2012р.) позичальником зобов`язань за кредитним договором - порука в силу приписів ст. 559 ЦК України припинилась, а тому заявлений позов задоволенню не підлягав. Звертає увагу, що суд першої інстанції у супереч вимогам ст. 192,533 ЦК України, статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та правових висновків Верховного Суду України присудив до стягнення пеню, що розрахована у іноземній валюті. Зазначає, що максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями в національній валюті України - гривні.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності зважаючи на те, що цей учасник справи повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, причин неявки не повідомлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що його інтереси у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснення представника позивача в режимі відео конференції - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Позивач ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» в серпні 2012 року звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірний Банк Сбербанку Росії» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) заборгованість за Кредитним договором № 11-В/08/21ЮО від 30 травня 2008 року у загальній сумі 8 527 565, 31 гривень (вісім мільйонів двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят три грн. 31 коп.); стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірний Банк Сбербанку Росії» сплачений при поданні цього позову судовий збір у сумі 3219,00 гривень.

В заяві послалися на те, що між ЗАТ «Банк НРБ» правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (згідно змін до статуту) і ТзОВ «Опрон Україна» 30.05.2008 року був укладений кредитний договір № 11-В/08/21/ЮО із змінами та доповненнями. Відповідно до умов договору банк надав боржнику кредит в сумі 5 909 261,30 грн. з кінцевим строком повернення заборгованості не пізніше 29 травня 2012 року, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору 30 травня 2005 року між банком та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого були забезпечені зобов`язання боржника. Починаючи з березня 2010 року боржник належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого за несплаченими в повному обсязі процентами нарахованими в період з 01.03.2010 року по 30.07.2012 року утворилася прострочена заборгованість в сумі 684 856,50 грн. та 86 927,34 Євро. 13 лютого 2012 року боржнику було надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, несплачених процентів, а також пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, яка була отримана боржником 20.02.2012 року. Оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з нього заборгованість по вищевказаному кредитному договорі в сумі 7 670 239 грн. 36 коп. та судовий збір по справі.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 червня 2013 року залишено без задоволення.

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем змінено назву на Акціонерне товариство «Сбербанк».

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України (в редакції чинній на даний час) у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Оскільки, ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення була постановлена 18 січня 2018 року, строк на апеляційне оскарження рішення формально починає відраховуватися з дати постановлення вказаної ухвали, а саме з 19 січня 2018 року, тому скарга на заочне рішення повинна була бути подана відповідно до 29 січня 2018 року.

Однак, крім цього, відповідно до пп. 13 п. 1 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній на даний час), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Статтею 231 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення) врегульовано порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, зокрема, частина 3 та 4 вказаної статті визначає, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Тому, незважаючи на ухвалу про відмову в перегляді заочного рішення і норму ч.4 ст. 231 ЦПКУкраїни, за якою строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, - оскарження рішення суду через надмірно тривалі строки (у даному випадку майже через 5 років) після ухвалення рішення, без будь-яких причин пропуску таких надмірних строків, знаючи про розгляд справи у суді першої інстанції слід вважати втручанням у принцип правової визначеності.

При цьому слід врахувати і те, що інша сторона позбавлена можливості оскаржити ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення з підстав вирішення такої заяви по суті та не вирішення питання залишення такої без розгляду та судом питання пропуску строку на звернення з такою заявою не вирішувалось та судом апеляційної інстанції вирішено бути не може.

Доводи апелянта про те, що такий був неналежно повідомлений про час та місце судового розгляду та не отримував оскаржуваного рішення не заслуговують на увагу через те, що він знав про розгляд справи, але не цікавився станом відомого йому судового провадження і тому подання більш ніж через чотири роки заяви про перегляд заочного рішення через не отримання копії судового рішення не може бути підставою втручання в принцип правової визначеності res judicata.

Так, як вбачається із матеріалів справи відповідачу кореспонденція за час розгляду справи судом першої інстанції надсилалась за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, а саме АДРЕСА_1 (Довідка Адресного бюро ГУ МВСУ Львівської області №141 від 05.09.2012 року Т.1 а.с. 68 )

Ним було отримано повідомлення про виклик до суду та ухвала про відкриття провадження 20.09.2012р. (Т.1 а.с. 72 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім цього відповідачем оскаржувалась ухвала про відкриття провадження у справі від 06.09.2012 року, апеляційна скарга на яку була подана до суду 03.10.2012 року.

Тому відповідачу достовірно було відомо про розгляд даної справи, принаймні з 20.09.2012 року та вказана особа відповідно повинна була цікавитися станом розгляду справи; відповідно він міг дізнатися про ухвалення оскаржуваного рішення.

Жодних обґрунтованих доводів з приводу поважності причин пропуску такого значного строку на апеляційне оскарження ні апелянтом, ані його представником наведено не було.

Вказаний термін пропуску строку на апеляційне оскарження не слід вважати розумним незважаючи, також, і на те, що судом першої інстанції обов`язок з надіслання відповідачу копії оскаржуваного рішення фактично не був виконаний не з вини суду (копія судового рішення надіслана відповідачу за місце його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, однак не отримана відповідачем), оскільки вказане могло б мати місце у випадку подання заяви про перегляд заочного рішення у стислі, не такі значні строки з часу ухвалення рішення (2013 рік) та ознайомлення з рішенням відповідачем (2017 рік).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 20 січня 2020 року у справі № 2-567/10 (провадження № 61-483 ск 20).

Крім цього, слід вказати, що вказаний висновок відповідає, також, практиці Європейського суду з прав людини, а саме п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відповідно до ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо:

1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню;

2) є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення;

3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення;

4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадженняразом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Аналізуючи вказані норми закону колегія суддів прийшла до висновку про те, що у випадку якщо, незважаючи на значний пропуск строку на апеляційне оскарження апеляційне провадження було відкрито без детального з`ясування питання поновлення такого строку та питання пропуску строку залишається відкритим під час розгляду справи по суті у випадку відсутності поважних причин для поновлення такого строку апеляційне провадження підлягає закриттю.

Також, згідно ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Зважаючи на те, що вказані обставини виявилися після відкриття апеляційного провадження та у відкритті такого слід було б відмовити, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 358, 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 червня 2013 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст ухвали складено 28.02.2020р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра