ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер справи: 662/2711/18 Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
номер провадження: 22-ц/819/180/20 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченко О.В. від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення збитків за невиконання договірних зобов`язань,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 02 листопада 2007 року ОСОБА_1 , як клієнт банка, звернулась із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписанням заяви вона засвідчила свою згоду на те, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

На виконання договору відповідач отримала кредитну карту із встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 8600 гривень, за користування яким підлягали сплаті проценти.

Умовами договору передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, а розмір процентів за користування кредитом встановлюється у Тарифах, що діють на дату їх нарахування.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 використала кредитні кошти, проте не виконує зобов`язання з погашення кредитної заборгованості і станом на 18 жовтня 2018 року має заборгованість у розмірі 36 275,48 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 14 600,69 гривень, заборгованість за процентами - 9462,55 гривень, заборгованість за пенею - 10 246,74 гривень та штрафи - 250 гривень (фіксована частина) і 1715,50 гривень (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов, зазначивши про те, що вона отримала в «Приват Банку» кредит зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 8600 грн., за яким не мала заборгованості до 20.10.2017 року. Заборгованість виникла внаслідок оплати у жовтні 2017 року сторонньою особою в інтернет-магазині платежу в сумі 17980 грн., на які в подальшому банком було здійснено відповідні нарахування, як на заборгованість за кредитним договором.

Зазначає, що вона кредитну картку нікому не передавала та покупок не вчиняла, про списання коштів дізналася з СМС-повідомлення. Негайно повідомила про цей факт банк та поліцію, але її кошти на рахунку відновлені не були. Вважає, що банком їй завдана майнова шкода. Просила стягнути з банку на її користь 17980,46 грн. майнової шкоди, 951,73 % річних, а також 21091,08 грн. інфляційних втрат, оскільки за час більше двох років, кошти, що належали їй, знецінилися.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення збитків за невиконання договірних зобов`язань задоволено в повному об`ємі.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 17 980,46 гривень, 3% річних в розмірі 951,73 гривень, інфляційні втрати у розмірі 21 091,08 гривень та кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень, всього 44 023,27 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов АК КБ «ПриватБанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 , подавши до банку заяву з метою отримання банківських послуг та підписавши довідку про умови кредитування, погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та приєдналася до них. Таким чином, між сторонами у справі укладено кредитний договір.

На думку апелянта, у справі достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач користувалася кредитною картою, тому немає правових підстав для відмови у стягненні з неї заборгованості.

Також АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що платіжна операція за кредитною картою ОСОБА_1 20 жовтня 2017 року проведена із авторизацією платника у платіжній системі шляхом введення номера карти, терміну її дії, CVV-коду, а також динамічного пароля, направленого на телефонний номер відповідача, що свідчить про передачу відповідачем сторонній особі заборонених до розголошення реквізитів картки. Тому банк не несе відповідальності за цю транзакцію і у такому випадку на банк не покладається обов`язок проведення службового розслідування.

Вважає, що судом не встановлені фактичні обставини, за яких відбулося списання коштів з рахунку відповідача, твердження відповідача про те, що нею не розголошувались реквізити кредитної картки судом не перевірені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнає, вважає, що судом ухвалено законне та справедливе рішення, з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено використання та розголошення нею CVV-коду для вказаних вище електронних операцій, а транзакція з перерахування коштів з рахунку відбулася без використання ПІН коду. Також зазначає про те, що банком не здійснено перевірку факту крадіжки її коштів та не повернуто їх, що дало суду першої інстанції підстави для покладення на АТ КБ «ПриватБанк» відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 листопада 2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначила про свою згоду на те, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також обумовлено бажаний кредитний ліміт - 300 грн., відсоткова ставка - 1,9 на місяць та право банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

До матеріалів справи також додано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить інформацію про те, що базова процентна ставка за використання кредитних коштів встановлена у розмірі 1,9 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році). Розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітний період) визначений у розмірі 7% заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, слідуючого за звітним.

Довідка про умови кредитування передбачає сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пені (1) та пені (2), де пеня (1)-базова процентна ставка за договором/30, нараховується за кожний день прострочення кредиту, а пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць та нараховується один раз в місяць при наявності прострочення за кредитом чи зі сплати процентів на 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Крім того, при порушенні строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, встановлено штраф 250 грн. +5% від суми позову.

29.09.2007 року ОСОБА_1 отримала карту «Універсальна 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 , на яку 02.11.2007 року встановлено кредитний ліміт 300 гривень, який до 16 лютого 2016 року неодноразово збільшувався.

Починаючи з 29.09.2007 року відповідачу неодноразово перевипускались кредитні картки, строк дії останньої, за № НОМЕР_2 - до 02.19 р.

На вказаній кредитній картці особисті грошові кошти відповідача не обліковувалися.

20 жовтня 2017 року о 20.57 год. на мобільний телефон відповідача надійшла інформація про списання з її картки 18 000 грн.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи банку у стягненні кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість у відповідача утворилася не з її вини, а внаслідок шахрайського заволодіння невідомою особою її грошовими коштами. Суд вважав, що банком не доведені обставини, які безспірно вказують на те, що відповідач, як користувач карткою, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд дійшов висновку, що через банківську установу відбулося несанкціоноване клієнтом списання коштів із карткового рахунку шляхом застосування безконтактної платіжної системи Банку без використання та розголошення CVV-коду для вказаних електронних платіжних операцій, що, на думку суду, свідчить про недосконалість методів роботи банку з питання схоронності коштів клієнта у банківській установі.

Посилаючись на положення ст.1073 ЦК України, якою на банк покладено обов`язок, у разі настання вказаного вище випадку, негайно повернути відповідну суму після виявлення порушення, сплатити збитки, суд стягнув з банку кошти, які є власністю банку та збитки, заподіяні несвоєчасним їх поверненням.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст.14 вказаного Закону користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно п.6.7, 6.8 Положення, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану у якому він був перед виконанням операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу розпочинати платіжні операції.

Як пояснила відповідач під час апеляційного розгляду справи, в цей день, у його другій половині, їй зателефонували зі стаціонарного телефону із кодом міста 056 у зв`язку із продажем нею товару через інтернет-сайт OLX. Домовились із покупцем про зарахування коштів на її кредитну картку, у зв`язку із чим вона йому повідомила номер картки та CVV-код, який знаходиться на зворотньому боці картки, про повідомлення строку дії картки вона не пам`ятає. Після того їй прийшло СМС-повідомлення про зняття коштів з її кредитної карти № НОМЕР_2 .

Отже під час апеляційного перегляду справи судом, з пояснень відповідача, встановлено, що операція з переказу коштів у сумі 18 000, 00 грн. була здійснена 20 жовтня 2017 року в мережі Інтернет з використання реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, які відомі тільки власнику картки.

Відповідач, не визнаючи доводи апеляційної скарги з тих підстав, що одноразовий пароль від банку їй не надходив, відповідно, вона його сторонній особі не повідомляла, просила суд апеляційної інстанції витребувати від ПрАТ «Київстар» інформацію про те, чи були 20 жовтня 2017 року, у період часу з 20:54:39 год. по 20:57:30 год. вхідні та вихідні дзвінки на її мобільний телефон НОМЕР_3, а також про те, за яким змістом прийшли їй у цей час СМС-повідомлення.

За інформацією ПрАТ «Київстар», 20 жовтня 2017 року в період часу з 19:00:00 год. по 20:27:56 год. на телефон відповідача надійшло 4 дзвінки зі стаціонарного телефону, з кодом міста 056. Через декілька хвилин, а саме о 20:54:39 год. відповідачу надійшло СМС-повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк». Представником позивача наданий скріншот із комп`ютерної програми банку щодо змісту направленого о 20.54 год. на номер відповідача (НОМЕР_3 ) СМС-повідомлення із одноразовим паролем ідентифікації. Також надано скріншот повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк», яке надійшло ОСОБА_1 о 20:57:30 год., про здійснений з її кредитної картки переказ коштів у сумі 18 000 грн. через електронну систему LigPay - оплата товару в інтернет-магазині btcbanc.com.ua.

З інформації, отриманої від ПрАТ «Київстар» вбачається, що в період часу з 20:54:39 год. до 20:57:30 год. (з моменту отримання відповідачем від банку СМС-повідомлення з одноразовим паролем і до моменту списання коштів з її рахунку) на телефон відповідача був зафіксований вхідний дзвінок зі стаціонарного телефону із кодом міста 056 , про який вказувала ОСОБА_1 , тривалість розмови - 135 секунд.

Таким чином, сукупністю цих двох доказів підтверджується факт отримання відповідачем від банку СМС-повідомлення з одноразовим паролем і повідомлення стороннім особам відомостей про картку, які надали можливість її ідентифікації як електронного платіжного засобу. Тому, на думку колегії суддів, АТ КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дану операцію.

За таких обставин підлягають вирішенню позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених банком вимог, колегія суддів враховує наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком позивача станом на 18 жовтня 2018 року заборгованість за процентами складає 9462,55 гривень, заборгованість за пенею - 10 246,74 гривень та штрафи - 250 гривень (фіксована частина) і 1715,50 гривень (процентна складова). При цьому, обраховуючи розмір заборгованості по процентах, банк виходив із процентної ставки 3,6 на місяць.

Разом з тим, із заяви позичальника і довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем 02.11.2007 року, сторонами договору визначена базова процентна ставка за кредитом - 1,9 % на місяць на залишок заборгованості. Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувались, а тому відсутні підстави для нарахування заборгованості по відсотках у розмірі більшому, ніж передбачені умовами кредитного договору.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею, колегія суддів бере за основу розрахунок, наданий банком суду апеляційної інстанції, де заборгованість за відсотками складає 4045,11 грн. Однак, зважаючи на те, що банком нараховані відсотки, починаючи з 20.10.2017 року, тоді як за умовами кредитного договору картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачає послугу безвідсоткового користування кредитом протягом 55 днів, колегія суддів вираховує із суми відсотків, визначеної банком, нарахування за період з 20.10.2017 року по 14.12.2007 року і вважає, що до стягненню підлягають відсотки у розмірі 3457, 82 грн.

Також колегія суддів не погоджується із методикою нарахування банком пені, оскільки вона не відповідає умовам кредитного договору.

З довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем вбачається, що сторони домовились при нарахуванні пені за прострочення виконання зобов`язання, яка нараховується за кожний день прострочення кредиту, брати за основу базову процентну ставка за договором поділену на 30, а пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць та нараховується один раз в місяць при наявності прострочення за кредитом чи зі сплати процентів на 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше.

Колегія суддів вважає, що пеня підлягає стягненню за такою формулою:

1,9% : 30 днів=0,063 (ставка пені за кожен день прострочення платежу)

17980 грн. (прострочена сума) х 0,063 (ставка пені) х 331 (кількість днів прострочки) = 3757,82 грн. З цієї суми підлягають відрахуванню сплачені відповідачем кошти у сумі 3164,69 грн. Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки, складає 593,13 грн.

Щодо вимог банку про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків виконання зобов`язання, то вони задоволенню не підлягають, оскільки за умовами укладеного сторонами договору штраф, як і пеня, нараховуються при порушенні строків платежів, а тому вони є подвійною відповідальністю.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з постановленням нового, про часткове задоволення позову банка, а саме: стягнення тіла кредиту в розмірі 17980, 46 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 3457,82 грн., пені в сумі 593,13 грн.

Доводи заявника про те, що згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, до яких приєдналася відповідач, банк має право на власний розсуд змінювати розмір відсотків апеляційний суд відхиляє, так як доданий до позовної заяви примірник Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 не підписаний і докази того, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач при поданні заяви і підписанні довідки про умови кредитування, ознайомилася та погодилася із ними, відсутні, з огляду на що останні не можуть вважатися невід`ємною складовою укладеного сторонами договору про надання банківських послуг.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про часткове задоволення позову (61%), то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, пропорційно покладаються на позивача та відповідача.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення судом на користь відповідача спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що з метою отримання правової допомоги щодо ведення вказаної справи ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №20 від 06.06.2019 року з адвокатом Калімбет Т.А.. Згідно розрахунку витрат на правову допомогу адвоката, витрати на правову допомогу складають 4000,00 грн., які сплачені відповідачем за квитанцією. Тому понесені відповідачем витрати підлягають стягненню з АТ КБ «Приват банк» на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 780 грн. (4000 грн. :2 х 39%).

Керуючись ст.274, 276, 281 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22 331,41 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17980,46 гривень, відсотків за кредитним договором в сумі 3757,82 гривень, пені в сумі 593,13 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 3390,13 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати сплачені нею на правничу допомогу в сумі 780 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення збитків за невиконання договірних зобов`язань відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 03 березня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова