Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 Справа №607/2938/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи Гасай О.Ю.,

представника заінтересованої особи Майки М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Синюка Артема Сергійовича, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про встановлення обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Синюк А.С. звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , на строк 6 місяців, та визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, а саме: усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, а саме квартирою АДРЕСА_2 , речами побутового вжитку, котрі знаходяться у ній, шляхом надання вільного та безперешкодного доступу до зазначеного житлового приміщення; надання вільного доступу до спільного сумісного рухомого майна, зокрема колісного транспортного засобом марки Chevrolet, модель Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 ; заборонити наближатися на 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування) роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори, електронну переписку з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; не спілкуватись із нею до чи після судових засідань в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34 в м. Тернополі, а також в приміщеннях судів апеляційної та касаційної інстанції, при розгляді цивільних та/або кримінальних справ, якщо такі справи знаходитимуть у провадженні суду; не поширювати щодо ОСОБА_1 жодної інформації спільним знайомим, друзям, а також у засобах масової інформації.

Обґрунтовуючи заяву, вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23.06.2005 року був укладений шлюб, який розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року. З серпня 2019 року ОСОБА_3 вчиняє стосовно ОСОБА_1 психологічне та фізичне насильство, шляхом систематичних принижень намагаючись зробити життя заявниці нестерпним, за наслідком чого ОСОБА_1 змушена була покинути місце реєстрації проживання. Заявниці страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я, оскільки неодноразово вона зверталася в правоохоронні органи за захистом особистих прав та інтересів. Фізичне насильство відображається в тому, що ОСОБА_3 неодноразово застосовував до ОСОБА_1 силу, будучи в стані алкогольного сп`яніння. Психологічне насильство полягає в тому, що останній при спілкуванні із заявником веде себе агресивно по відношенню до неї, ображає її нецензурними лайками, погрожує розправами, безпідставно обмежує її у користуванні спільним рухомим та нерухомим майном. Крім цього, при зустрічі наодинці із заявницею він шантажує заявницю тим, що може надати спільним друзям та ЗМІ недостовірну інформацію, мотивуючи тим, що йому всі повірять, а її, як «жінку» ніхто слухати не буде. Заявниця ОСОБА_1 боїться залишатись на одинці, як дома, так і в приміщенні суду чи біля нього, коли там є ОСОБА_3 . Умисне, систематичне вчинення фізичного і психологічного насильства щодо заявниці з боку ОСОБА_3 з яким вона перебувала у шлюбних відносинах, завдають їй фізичних і моральних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності та погіршують якість її життя в цілому.

Вказує, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджено постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Крім того, вказує, що інформація про ОСОБА_1 , яка стосується її особистого життя може бути поширена іншою особою лише виключно із наведених вище підстав, відтак підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ОСОБА_3 не поширювати інформацію про ОСОБА_1 , яка стосується її особистого життя без її згоди, крім випадків визначених законом.З цих підстав просить задовольнити заяву у повному обсязі.

Від представника заінтересованої особи ОСОБА_4 надійшов відзив та заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні заяви та зазначає, що для вирішення питання про видачу обмежувального припису необхідно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві.

Від представника заявника ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказано, що доводи заяви підтверджені належними та допустимими доказами та заперечення, викладені у відзиві, є безпідставними.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просить суд задовольнити подану нею заяву. Також пояснила, що вона з ОСОБА_3 проживали спільно у трикімнатній квартирі, проте після розірвання шлюбу вона 18 листопада 2019 року змушена проживати в орендованій квартирі у зв`язку із застосування домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 , не має можливості проживати із дитиною через важкий матеріальний стан, коли приходить у квартиру, то ОСОБА_3 постійно її ображає, принижує, налаштовує дитину проти неї, вона позбавлена можливості користуватись речами побутового вжитку. ОСОБА_3 переслідує її за місцем проживання та роботи, 16 лютого 2020 року в них знову виник конфлікт через користування спільним майном із застосуванням домашнього насильства. Вказала, що посвідчення водія їй не видавалось.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просить її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо застосування обмежувального припису заперечив, вказав, що домашнього насильства він не чинив, застосуванням фізичного насильства не погрожував, тілесних ушкоджень не наносив, жодних перешкод у користуванні квартирою і майном не чинить. Пояснив, що заявниця дійсно після розірвання шлюбу з листопада проживає на орендованій квартирі, вона має ключі, може безперешкодно заходити до квартири, користуватись своїми особистими речами. Вона забрала багато речей особистого вжитку, у квартирі залишила лише мінімум речей. Вказав, що конфлікти виникали між ними на побутовому рівні через користування майном. Автомобіль належить йому особисто і він його використовує для професійної діяльності, на її прохання надавав автомобіль у користування. Особистою інформацією заявника на даний час не володіє, під час перебування у шлюбі він можливо мав доступ до соціальних мереж заявника, оскільки проживали разом. 16.02.2020 року у них виник конфлікт з приводу користування спільним майном, зокрема, швейною машинкою, яку він попросив заявника залишити в квартирі.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи просить відмовити у задоволенні заяви за недоведеністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23.06.2005 року був укладений шлюб, який був розірваний за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/14194/19 від 07.10.2019 року. Рішення суду вступило в законну силу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_5 проживають та зареєстровані по АДРЕСА_1 згідно довідки ТзОВ «СОВР-1».

Згідно акту від 16.12.2019 року ОСОБА_1 у даній квартирі не проживає.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.11.2019 року, 05.11.2019 року внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України по заяві потерпілої ОСОБА_1 , що 04.11.2019 року близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту наніс ОСОБА_1 декілька ударів руками та ногами в область правого коліна, чим спричинив тілесні ушкодження.

Окрім того, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.12.2019 по справі №607/29433/19, вирішено ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушень, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2019 по справі №607/24904/19, вирішено визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї відносно своєї колишньої дружини, та звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 22 КУпАП за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2019 по справі №607/26333/19 за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини звільнений від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 184 КУпАП малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

Рапортом УПП в Тернопільській області від 16.02.2020 року про отримання заяви ОСОБА_1 за №5415 встановлено, що ОСОБА_3 вчиняє сварку із спільною дитиною, виявлено, що в ОСОБА_3 виник конфлікт із колишньою дружиною у телефонному режимі.

Рапортом УПП в Тернопільській області від 16.02.2020 року про отримання заяви ОСОБА_1 №5366 встановлено, що згідно ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство, виявлено, що факту насильства не було, виникло непорозуміння через речі.

Згідно пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від 19.02.2020 року морального чи психологічного тиску з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не було.

ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 19.09.2019 року по 01.10.2019 року, з 09.10.2019 року по 15.10.2019 року відповідно до даних медичних карт стаціонарного хворого №0942,№15893.

Встановлено та підтверджено заявником, що вона не проживає спільно із ОСОБА_3 , а проживає окремо за адресою: АДРЕСА_4 .

Між заявником ОСОБА_1 та зацікавленою особою ОСОБА_3 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування квартирою по АДРЕСА_1 , а також речами побутового вжитку.

У судовому засіданні заінтересованою особою ОСОБА_3 визнано ту обставину, що стосовно нього було судом винесено постанови щодо вчинення ним домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . Вказав, що вказані конфлікти виникають з приводу користування речами побутового вжитку, що знаходяться у квартирі, у якій він проживає разом із дочкою. Свою позицію обґрунтовує тим, що заявник ОСОБА_1 з власної ініціативи переїхала проживати в інше житло, де проживає на даний час, забрала свої речі, а у зазначеному житлі залишилось мінімум речей, які необхідні йому та його дочці для користування.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 - 2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи встановленні судом обставини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 у 2019 році вчиняв домашнє насильство відносно заявника, що виражалось і психологічному насильстві, образах, що підтверджено постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 21.10.2019 року, 11.11.2019 року та 20.12.2019 року, що також підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_3 .

Вказане дії вчинялись з приводу проживання та користування квартирою по АДРЕСА_1 , а також речами побутового вжитку ОСОБА_1 .

Проте, заявником не подано доказів та не викладено обставин, що ОСОБА_3 у січні-лютому 2020 році вчиняв насильство відносно заявника, або продовжує вчиняти насильство відносно неї.

При цьому суд зазначає, що викладені у заяві посилання про застосування до ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 сили та фізичного насильства суд не бере до уваги, оскільки кримінальне провадження закрито 27.11.2019 року за ч.1 ст. 284 КПК України.

Доводи заявника щодо наміру ОСОБА_3 в майбутньому переслідувати її, вчиняти моральний та психологічний тиск, розповсюджувати недостовірну інформації стосовно ОСОБА_1 , не доведені належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник у поданій заяві посилається на застосування обмежувального припису на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та необхідність прийняття рішення про видачу обмежувального припису.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 адвоката Синюка Артема Сергійовича про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення в частині видачі обмежувального припису щодо усунення перешкод заявниці у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, зокрема квартирою АДРЕСА_2 , а також речами побутового вжитку, що у ній знаходяться.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає, що решта вимог заявника не підлягають до задоволення, виходячи із такого.

Так, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , вчинення відносно неї домашнього насильства у січні-лютому 2020 року, її залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, заподіянні їй тілесних ушкоджень.

Також, суд зазначає, що вимоги заявника щодо зобов`язання не поширення щодо ОСОБА_1 інформації, що стосується її особистого життя без її згоди, крім випадків, визначених законом, не передбачені переліком, зазначеним ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який є вичерпним, тому не підлягають до задоволення.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 350-8, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 1, 16, 24, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Синюка Артема Сергійовича, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про встановлення обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким покласти на ОСОБА_3 обов`язок усунути перешкодиОСОБА_1 у користуванні майном, яке є об`єктом прав спільної сумісної власності, а саме квартирою АДРЕСА_2 , речами побутового вжитку, котрі знаходяться у ній, шляхом надання вільного та безперешкодного доступу до зазначеного житлового приміщення.

Видати обмежувальний припис на строк 3 (три) місяці.

У решті вимог заяви відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчі органи міської ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддяК. М. Грицай