Справа № 446/2426/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/2633/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретар Жукровська Х.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року, постановлене у складі головуючої судді Костюк У.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третіх осіб: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третіх осіб: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною 06.10.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 5627. Також просила стягнути судові витрати з відповідача в її користь.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, оскільки не перевірено безспірності суми заборгованості.

Позивачем було укладено договір з ПАТ «Альфа-банк» від 20.08.2013 року, згідно з яким банком відкрито їй рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії два роки з моменту її випуску. Згідно п. 2.1.1. Додатку до договору про комплексне банківського обслуговування фізичних осіб від 20.08.2013 року розмір відновлювальної кредитної лінії встановлений в розмірі 20 000, 00 грн. Виконавчий напис, вчинений нотаріусом щодо заборгованості за договором від 20.08.2013 року по рахунку № НОМЕР_2 , який відрізняється від рахунку, що був відкритий на підставі договору від 20.08.2013 року. Тому відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у нотаріуса не було підстав для вчинення такого напису.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третіх осіб приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною 06.10.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 5627.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні судового збору та 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот ) гривень витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з даним рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Кредитні ініціативи».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги мотивує тим, що в обґрунтування безспірності вимог, нотаріусу було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України і підтверджують безспірність заборгованості за договором.

Зазначає, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного (постанова ВСУ від 05.07.2017 року №6-887цс17 у справі 754/9711/14-ц.)

Зазначає, що жодного спору на час вчинення виконавчого напису по ОСОБА_2 не існувало, а тому заборгованість є безспірною.

Просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування рішення суду немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 630017085 від 20.08.2013 року, укладеному між первісним кредитором ПАТ «Альфа Банк» та божником ОСОБА_2 з метою стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за цим кредитним.

До заяви ТОВ «Кредитні ініціативи надало нотаріусу повідомлення про порушення основного зобов`язання на ім`я ОСОБА_2 , кредитний договір від 20.08.2013 року, договір факторингу № 1 від 21.06.2016 року, розрахунок заборгованості ОСОБА_2 станом на 20.07.2018 року та довідку про відсутність спору від 28.09.2018 року.

06.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5627 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 630017085 від 20.08.2013 року, укладеним між нею та ПАТ «Альфа-Банк», яке у подальшому згідно з договором факторингу № 1 від 21.06.2016 року відступило свої права вимоги за кредитним договором до боржника ТОВ «Кредитні ініціативи», на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки,буд 21) заборгованості за кредитним договором № 630017085 від 20.08.2013 року, рахунок НОМЕР_2 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.08.2013 року по 20.07.2018 року. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 29 808, 54 грн. Витрати пов`язані зі вчиненням виконавчого напису 1 000, 00 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вважала, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.. оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, оскільки не перевірено безспірності суми заборгованості, так як відповідач не будучи банківською установою, не міг надати нотаріусу виписку з банківського рахунку, оскільки між ним та позивачем не укладено та не може бути укладено договору рахунку, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Нотаріусом не було з`ясовано чи дійсно на момент вчинення ним виконавчого напису позивач, як боржник, мав безспірну заборгованість перед стягувачем, зокрема він повинен був отримати виписку з рахунку боржника, яка може формуватися на підставі укладеного між сторонами договору банківського рахунку та видаватися виключно банківською установою. Як встановлено судом, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є банківською установою, а тому не міг надати нотаріусу виписку з банківського рахунку, оскільки між ним та позивачем не укладено та не могло бути укладено договору банківського рахунку. Нотаріусом було взято до уваги фактично розрахунок заборгованості наданий відповідачем, який не є випискою з рахунку за своєю суттю. Тому нотаріус не міг перевірити безспірність заборгованості позивача та встановити таку.

Окрім того було встановлено, що виконавчий напис вчинений нотаріусом щодо заборгованості за договором від 20.08.2013 року по рахунку № НОМЕР_2 , який відрізняється від рахунку, що був відкритий на підставі договору від 20.08.2013 року за № 5249.

Враховуючи сплив строку дії кредитного договору (строк дії карти закінчився 20.08.2015 року), в нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки з 20 серпня 2015 року по 06 жовтня 2018 року минуло більше 3 років.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Такого висновку дійшов Верховний Суд (справа № 310/9293/15 провадження № 61-154 св 18). В даному судовому рішенні Касаційний цивільний суд зробив висновки щодо підстав вчинення нотаріусами виконавчих написів, особливо звернувши увагу не лише на дотримання нотаріусами формальних підстав його вчинення та наявності певних документів, які є підставою для вчинення такої нотаріальної дії та їх відповідність вимогам Положення про вчинення нотаріальних дій, а й основні підстави для такого виду стягнення, а саме безспірність наявності боргу перед кредитором та відсутність спору щодо розміру боргового зобов`язання.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису встановлені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Виходячи з зазначених приписів законодавства, суд першої інстанції правильно констатував, що оспорюваний виконавчий напис не можна вважати таким, що вчинено з дотриманням цих положень.

Так, зокрема, суд послався на відсутність на час вчинення виконавчого напису відомостей про безспірність заборгованості.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно із п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.08.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №630017085, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 20 000, 00 грн. Банк видав міжнародну платіжну картку DMC GOLD строком дії два роки з моменту випуску Згідно п.2.1.1 Додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 20.08.2013 року розмір відновлювальної кредитної лінії встановлений в розмірі 20 000, 00 грн. У свою чергу позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кошти у строк до 20.08.2015 року.

21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ набуло всіх прав, які належали первісному кредитору, у тому числі права вимагати від боржника повернення кредиту, сплати процентів та інше.

ТОВ «Кредитні ініціативи» звертаючись 28.09.2018 року до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, зазначало, що станом на 20.07.2018 року у боржника ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі тіла кредиту - 29 808, 54 грн.

06 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. вчинено виконавчий напис № 5627, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи», який є новим кредитором на підставі договору факторингу, заборгованості за кредитним договором № 630017085 від 20.08.2013 року за період з 20 серпня 2013 року по 20 липня 2018 року в сумі 29 808, 54 грн.

25.10.2018 року приватний виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57510632 за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5627 від 06.10.2018 року.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції врахував, що нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема складових боргу. Виявлено, що вимогам заявлена зі спливом трирічного строку. У вчиненому виконавчому написі наявна розбіжність щодо заборгованості за договором від 20.08.2013 року по рахунку № НОМЕР_2 , тоді як рахунок, який був відкритий на підставі договору від 20.08.2013 року зазначено як № 5249. В наданому нотаріусу розрахунку існують розбіжності. Так, сума до сплати по тілу кредиту вказано в розмірі 29 808, 54 грн., проте підсумовуючи розрахунок відповідач зазначає заборгованість за кредитом 59 408, 51 грн. (а.с.71). Також в матеріалах нотаріальної справи відсутня виписка з рахунку боржника із зазначенням заборгованості, а наявний лише розрахунок заборгованості за кредитом у гривні.

З наведеного випливає, що в судовому рішенні суд першої інстанції докладно проаналізував обставини справи та зробив висновок про те, що заявлена до стягнення заборгованість не може вважатися безспірною.

До того ж відповідно до положень ст. ст. 5, 7 Закону «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону та сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом. А відтак, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення.

Рішення Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.