Справа № 314/4224/20
Провадження № 2/314/1286/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Вільнянськ

Справа № 314/4224/20;

провадження № 2/314/1286/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 07.10.2020 з позовом до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.11.1985 та свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видане Вільнянською державною нотаріальною конторою 12.03.1981 та зареєстроване в реєстрі за № 275. В спірному будинку зареєстровано троє осіб, а саме: позивачка ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 , та син позивачки ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2013 року не проживає. Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку створює позивачу проблеми з нарахуванням субсидії, оскільки враховуються доходи всіх зареєстрованих членів сім`ї. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.10.2020 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено права сторін.

20.11.2020 позивачем по справі до суду надано копії документів, які підтверджують право власності на будинок (а.с. 14-21).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.11.1985 та свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видане Вільнянською державною нотаріальною конторою 12.03.1981 та зареєстроване в реєстрі за № 275. В спірному будинку зареєстровано троє осіб, а саме: позивачка ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 , та син позивачки ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2013 року не проживає. Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку створює позивачу проблеми з нарахуванням субсидії, оскільки враховуються доходи всіх зареєстрованих членів сім`ї.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямвипливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 386, ст. 391 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв`язку з чим позивач, який має намір визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідчений Вільнянською державною нотаріальною конторою 21.11.1985, про що в реєстр внесено відповідний запис за № 2103 (а.с. 20-21)та свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видане Вільнянською державною нотаріальною конторою 12.03.1981 та зареєстроване в реєстрі за № 275 (а.с. 15).

В даному будинку АДРЕСА_1 зареєстровані три особи: позивачка ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 , та син позивачки ОСОБА_2 (а.с. 4).

ОСОБА_2 за вищевказаною адресою зареєстрований з 22.01.1997 року, але з 2013 року не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 22.09.2020 (а.с. 4).

Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку створює позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні своїм житлом на власний розсуд, а також проблеми з нарахуванням субсидії, оскільки враховуються доходи всіх зареєстрованих членів сім`ї.

В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що ОСОБА_2 не є власником спірного будинку, не несе обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у спірному будинку, що спричиняє позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй будинком та порушує її права як власника, що має істотне значення.

Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача ОСОБА_1 , окрім судового, немає.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК).

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Згідно з пунктом 1 частини другоїстатті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 30, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16, ст. 319, ст. 321, ст. 383, ст. 386, ст. 391, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 22.01.1997, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27.11.2020.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

27.11.2020