ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 643/6014/20

провадження № 22-ц/818/4282/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотніковою І.О.,

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 червня 2020 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариств «Ідея Банк» Позивач звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.03.2012 між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №910.13791, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 76064,44 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за Кредитним договором - до 20.03.2017 р. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного транспортного засобу, решта - перерахована на ісування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто. Додатком №1 до Кредитного договору встановлено Графік щомісячних платежів, відповідно до якого позичальник мала сплачувати встановлену договором суму коштів, адже кредитні кошти в сумі, визначеній кредитним договором, було надано позичальнику в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 20,99%, і всіх інших обов`язкових платежів.

Станом на дату подання цієї позовної заяви позичальник не виконала зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, оскільки останній платіж (зарахування по Кредитному договору) здійснено ще 07.05.2013 р., з огляду на що, заборгованість позичальника за Кредитним договором, що заявлена до стягнення у даній справі, визначена за період з 22.02.2014 р. по 20.03.2017 р., та становить 78223,95 грн. , що складається з наступного: 56809,01 грн. - прострочений основний борг (тіло кредиту); 21414,94 грн. - прострочені проценти за користування кредитними коштами, котрі нараховані за первинною відсотковою ставкою у розмірі 20,99%.

Факт наявності вище вказаної заборгованості за договором встановлено також постановою Харківського апеляційного суду від 29.01.2020 р. у справі №619/841/19.

Окрім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позичальником та позивачем було укладено договір застави зазначеного вище транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі Договору застави, укладеного з позичальником, обтяження на транспортний засіб, що є предметом даного спору, було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами вказаного Договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Проте, АТ «Ідея Банк» стало відомо, що всупереч вищезазначеному, та без письмової згоди позивача, позичальником було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_1 , із актуальним номерним знаком НОМЕР_3 , що підтверджується листами Головного сервісного центру МВС від 10.01.2019 р. №31/1664 та від 07.02.2019 р. №31/2033.

У зв`язку із чим позивач просив вилучити у ОСОБА_1 , транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , та передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації. В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» за кредитним договором №910.13791, укладеним між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2 в сумі 78 223,95 грн., звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 червня 2020 року позовні вимоги - задоволено.

Вилучено у ОСОБА_1 , транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , та передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» за кредитним договором №910.13791, укладеним між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2 в сумі 78 223,95 грн., звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить вказане рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є добросовісним набувачем заставленого транспортного засобу, так як 17.07.2016 р. ним був придбаний заставлений транспортний засіб за договором-купівлі продажу, який не є розірваний та ніким не оспорений. В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в розділі особливих відміток, відсутні посилання що автомобіль є заставлений. Відповідач не має жодного відношення до кредитних правовідносин, які склались між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 за кредитним договором, у зв`язку з чим не має намірів брати на себе будь-які зобов`язання за таким договором. Опис заставленого автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а саме модель, реєстраційний номер і колір не співпадає з даними свідоцтва про реєстрацію, згідно якого такий автомобіль належить ОСОБА_2 .. Позивачем не виконано п. З параграфу 3 Договору застави, що призвело до втрати предмету застави. Також вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вбачається, що за ОСОБА_2 був зареєстрований та в подальшому придбаний ОСОБА_1 заставлений транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Також 03.05.2012 р. відповідні відомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з якого вбачається, що об`єктом обтяження є: автомобіль легковий, ВАЗ 21723 ЗНГ, номер об`єкта: НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 , легковий комбі-В, колір зелений, НОМЕР_4 , 2011 року.

З наданої ОСОБА_1 копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 вбачається, що він є власником автомобіля марки ВАЗ, моделі 217230 ЗНГ, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір зелений.

Посилання апелянта на те, що дані, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна щодо моделі, реєстраційного номеру та кольору транспортного засобу не відповідають опису предмету обтяження, що зазначений позивачем - не спростовуються висновків суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що і у копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (додаток № 9 до позовної заяви), і у витягу про реєстрацію обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 35900680, а також у наданій відповідачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , у позові зазначений один і той самий транспортний засіб, який перебуває у заставі банку, оскільки у зазначених документах вказаний однаковий номер кузова НОМЕР_1 , що є єдиною ознакою транспортного засобу, котра залишається незмінною під час переходу права власності на нього, чи зміни його технічних характеристик.

В п. 2 §2 Договору застави транспортного засобу 910.13791 зазначено: наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя.

Згідно даних Головного сервісного центру МВС України автомобіль ВАЗ 21723, 2011 року випуску, колір зелений, номер кузова НОМЕР_1 , попередній номерний знак НОМЕР_2 , 20.03.2012 р. був зареєстрований та придбаний в торговельній організації, власник ОСОБА_2 , 14.08.2013 р. перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою-рахунок, власник ОСОБА_3 , 17.06.2016 р. перереєстрація ТЗ на нового власника за договором купівлі-продажу, власник ОСОБА_1 .

Отже, на час розгляду справи власником заставного автомобіля є ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 3 названого Закону заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Статтею 17 Закону України "Про заставу" унормовано, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Підстави припинення застави визначенні у статті 28 Закону України «Про заставу» відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що в п. 2 §2 Договору застави транспортного засобу 910.13791 зазначено: наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя.

Згідно даних Головного сервісного центру МВС України автомобіль ВАЗ 21723, 2011 року випуску, колір зелений, номер кузова НОМЕР_1 , попередній номерний знак НОМЕР_2 , 20.03.2012 р. був зареєстрований та придбаний в торговельній організації, власник ОСОБА_2 , 14.08.2013 р. перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою-рахунок, власник ОСОБА_3 , 17.06.2016 р. перереєстрація ТЗ на нового власника за договором купівлі-продажу, власник ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час розгляду справи власником заставного автомобіля є ОСОБА_1 .

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначаєЗакон України «Про забезпеченнявимог кредиторівта реєстраціюобтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV (Закон № 1255-IV).

Згідно зістаттею 3 Закону № 1255-IV обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

За вимогами ст. 9 Закону № 1255-IV предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону № 1255-IV встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 1255-IV взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Отже, визначальним для вирішення питання чи зберігає обтяження майно, відчужене боржником за відплатним договором, без згоди обтяжувача, є наявність чи відсутність на момент відчуження відомостей про обтяження цього рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

За положеннями ст. 44 Закону № 1255-IV записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що відомості про оформлення застави було внесено у Державний реєстр обтяжень рухомого майна 03 травня 2012 року, з терміном дії до 03 травня 2017 року, в подальшому внесено зміни про відомості про обтяження з терміном дії до 17 березня 2022 року, а реєстрація предмету застави за новими власниками відбулась 14 серпня 2013 року та 17 червня 2016 року.

Отже на момент відчуження предмета застави без згоди банка, було чинним та діяло зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження рухомого майна у виді заборони відчуження.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спірний транспортний засіб в порушення договору застави та ст.9 зазначеного вище Закону, відчужений без згоди заставодержателя і без письмового повідомлення про це обтяжувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції до вказаних правовідносин правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц, а також правових висновків Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України, частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Параграфом 3 кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року визначено, що забезпеченням виконання за даним договором є застава ТЗ, вказаного в п. 2 § 1 договору, згідно з договором застави, який укладається сторонами. (а.с. 10).

Пунктами 4, 5§ 9 додатку № 2 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року встановлено, що банк має право звернути стягнення на ТЗ, що становить предмет застави, та задовольнити за його рахунок всі свої вимоги за кредитним договором, а також інші вимоги, пов`язані з реалізацією банком своїх прав та інші передбачені законом вимоги. Звернути стягнення на предмет застави, у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. (а.с. 15).

Згідно умов п. 1 §1 договору застави транспортного засобу 910.13791, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року ОСОБА_2 (заставодавець) передала у заставу належний їй автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 . (а.с. 22-23).

За положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Пунктом 1 §3 Договору застави транспортного засобу 910.13791 передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 §5 Договору та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п. 5 §5 Договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави.

Параграфом 5 Додатку № 2 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року встановлено, що позичальник зобов`язується передати ТЗ, що є предметом застави, на першу вимогу банку, в разі прийняття рішення про вилучення предмету застави. (а.с. 14).

Оскільки встановлено порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, то у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави.

На час реалізації транспортного засобу існувало обтяження, яке припинено не було, також не було згоди заставодержателя на відчуження заставного майна. Відомості про обтяження не виключені з Реєстру обтяжень рухомого майна, ПАТ «Ідея Банк» є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_1 є особою щодо якої застава зберегла чинність.

Оскільки, зобов`язання за кредитним договором від 20 березня 2012 року не виконані ОСОБА_2 , застава щодо автомобіля ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який переданий банку для забезпечення виконання за цим кредитним договором, є діючою.

У пунктах 1, 2 § 5 договору застави від 25 квітня 2012 року сторони погодили, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави.

Доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не гуртуються на законі.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). (ч. 1, ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до п. 9 параграфу 10 Кредитного договору № 910.13791 строк позовної давності для стягнення боргу за Договором встановлюється тривалістю в 5 (п`ять) років.

Належне виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до договору застави транспортного засобу було забезпечено заставою автомобіля ВАЗ (Лада), моделі НОМЕР_7 , 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який на даний час належить відповідачу.

Враховуючи те, що позичальник за кредитним договором неналежно виконував власні зобов`язання, за таким договором виникла заборгованість, яка визначена за період з 22.02.2014 р. по 20.03.2017 р. та становить 78223,95 гри.

22.02.2019 р. АТ «Ідея Банк» звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 910.13791, а також в рахунок погашення вказаної заборгованості - звернення стягнення на предмет застави, де в якості відповідачів були ОСОБА_2 (позичальник за кредитним договором), та ОСОБА_1 (актуальний власник заставленого транспортного засобу).

Постановою Харківського апеляційного суду від 29.01.2020 р. по справі №619/841/19 позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вилучення предмета застави та звернення стягнення на предмет застави задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року в загальному розмірі 78 223,95 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 56809,01 грн, прострочених процентів 21414,94 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Таким чином, звернувшись з позовною заявою до Дергачівського районного суду Харківської області про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 910.13791, а також в рахунок погашення вказаної заборгованості - звернення стягнення на предмет застави (справа № 619/841/19), було перервано перебіг строку позовної давності, яка, як вже зазначалося вище, була збільшена до 5 років (п. 9 параграф 10 Кредитного договору).

Розгляд справи завершився ухваленням судового рішення по суті, і у позові про звернення стягнення на предмет застави до ОСОБА_1 було відмовлено судом лише з тих підстав, що, на думку суду, позивачем було вибрано невірний спосіб захисту, а саме спосіб звернення стягнення на предмет застави, який відповідає позасудовому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред`явленням позову до суду була перервана позовна давність, і з даним позовом позивач звернувся до суду 14.04.2020 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності за даними вимогами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна