РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю. М.

при секретарі Кремси Б. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львова, Інспектора взводу ОДД батальйону № 2 Управління патрульної поліції Матвійчука Назара Васильовича, Інспектора взводу ОДД батальйону № 2 Управління патрульної поліції Дідуха Романа Ігоровича про відшкодування матеріальних та моральних збитків,-

в с т а н о в и в

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до постанови інспектора взводу з ОДДЗ батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Матвійчук Назара Васильовича від 30 квітня 2018 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 36, ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 30 квітня 2018 року о 04.00 год. на автодорозі Західний об`їзд м. Львова 8 км 800 м, керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN Transporter» н.з. НОМЕР_1 обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий та не представив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортного засобу, чим порушив п. 2.3в та 2.4а ПДР України.

Однак, при винесенні вищевказаної постанови, не було враховано того, що ОСОБА_1 не був водієм даного автомобіля, а лише сидів на пасажирському сидінні.

Крім того, позивач вказує на те, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Вважає, що дії працівників поліції були образливими та поставили під сумнів порядність та добре ім`я позивача. Крім того, позивач зазнав моральних страждань через чисельні приниження та безпідставну звинуваченість.

Крім того, позивач вказує, що він проходив стажування у адвоката з метою подальшого працевлаштування. Однак, через дії працівників поліції, останній був змушений покинути стажування. Більше того, у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я , так як він інвалід. У зв`язку із чим, позивач був змушений проходити лікування.

Так, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2019 року скасовано постанову від 30.04.2018 року серія ВР № 133504 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 36, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, постановою Старосамбірського районного суду Львівської області було закрито провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, діями працівників поліції завдано неправомірну матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди у розмірі 44 676 грн. з яких 3723 грн., яка би повинна була виплачуватися адвокатом протягом року.; 2300 грн. матеріальних витрат пішло на лікування.

Крім того позивач просить виплатити йому кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 11000 грн. та пивселюдне вибачення.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

20 жовтня 2020 року на адресу суду поступило клопотання від представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив такий задоволити.

В судове засідання представник відповідачів не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистомсвоїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК,передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.11.2020 року в задоволенні заяви предстаника відповідача про залишення позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львова, Інспектора взводу ОДД батальйону №2 Управління патрульної поліції Матвійчука Назара Васильовича, Інспектора взводу ОДД батальйону №2 Управління патрульної поліції Дідуха Романа Ігоровича що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Перфецького, 19 про відшкодування матеріальних та моральних збитків без розгляду відмовлено.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до постанови інспектора взводу з ОДДЗ батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Матвійчук Назара Васильовича від 30 квітня 2018 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 36, ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 30 квітня 2018 року о 04.00 год. на автодорозі Західний об`їзд м. Львова 8 км 800 м, керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN Transporter» н.з. НОМЕР_1 обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий та не представив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортного засобу, чим порушив п. 2.3в та 2.4а ПДР України.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2019 року скасовано постанову від 30.04.2018 року серія ВР № 133504 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 36, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, постановою Старосамбірського районного суду Львівської області закрито провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Позивач у позовній заяві покликається на те, що йому завдано матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди у розмірі 44 676 грн., яка би повинна була виплачуватися адвокатом протягом року як заробітна плата, та матеріальна шкода у розмірі 2300 грн. за лікування.

Однак суд звертає увагу на те, що позивачем не долучено до справи жодного належного та допустимого доказу на підтвердження власних обставин. Суд вказує на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про стажування особи в адвоката, та не доведено причиновий зв`язок між діями і наслідками.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд звертає увагу, що сам факт складання адміністративних матеріалів жодним чином не доводить вказану позивачем моральну шкоду. Суд вважає таку шкоду недоведеною та безпідставною.

Крім того, щодо вимоги про привселюдне вибачення, то суд вважає таку надуманою та безпідставною, яка не заслуговує на увагу.

Більше того, суд наголошує на тому, що дії відповідачів не визнано неправомірними чи протиправними.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, перед судом не доведено неправомірності дій відповідачів, які б спричинили моральну чи матеріальну шкоду позивачу.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львова, Інспектора взводу ОДД батальйону № 2 Управління патрульної поліції Матвійчука Назара Васильовича, Інспектора взводу ОДД батальйону № 2 Управління патрульної поліції Дідуха Романа Ігоровича про відшкодування матеріальних та моральних збитків, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст рішення складено 27.11.2020 р.

Суддя Ванівський Ю. М.