Справа № 204/3701/19
Провадження № 2/204/45/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача Трофімова Д.Ю.

за участю представника відповідача Посметної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Профатілової Марини Сергіївни, про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ», Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Профатілової М.С., про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 5715782, у відповідності до умов якого, кредит надавався у сумі 53500 доларів США строком до 19.10.2027 року на придбання нерухомості - квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також, 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ» укладений Іпотечний договір № 5715802, яким забезпечувались виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 5715782, предметом іпотеки була вищезгадана квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 належним чином виконував умови кредитного договору, однак у зв`язку з настанням світової фінансової кризи ОСОБА_1 з серпня 2013 року припинив виконувати зобов`язання за Кредитним договором. У вересні 2014 року правонаступник ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором. 4 березня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/6632/2014-ц, вищезазначений позов Банку до ОСОБА_1 задоволено, вирішено: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5715782 від 19.10.2007 року в загальному розмірі 51629,70 доларів СІЛА, еквівалент 984,82 долари США та 38 400 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 47616,69 доларів США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 4013,01 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитним договором - еквівалент 449,82 долірів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 Кредитного договору - еквівалент 535 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 38 400 грн. Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У вересні 2016 року ОСОБА_1 отримана вимога (попередження стосовно ухвалення рішення публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) № 1725 від 05.09.2016 року. Згідно зазначеної Вимоги, Банк вимагав погашення заборгованості у розмірі 62 926,46 доларів США, що на 11296,76 доларів США більш ніж сума встановлена рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/6632/2014-ц. Також, в Вимозі №1725 від 05.09.2016 року зазначено, що Ціна Предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом Іпотекодавця. Таким чином, вимога Банку №1725 від 05.09.2016 року суперечить п.п. 4.7.1. п.4 Іпотечного договору, щодо визначення ціни, за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, 31.05.2017 та 14.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із пропозицією щодо врегулювання заборгованості, які по теперішній час залишені без розгляду. 21.03.2018 Державним реєстратором Дніпропетровською обласною філією комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Профатіловою М.С. було здійснено державну реєстрацію приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності на зазначену вище квартиру є Іпотечний договір, серія та номер ВКА №714936, виданий 19.10.2007, видавник приватний нотаріус Ю.В.Жукова; Вимога серія та номер №1725, виданий 05.09.2016, видавник Заступник директора Департаменту - начальник Управління Д.Б.Конюшко. У квітні 2019 року ОСОБА_1 отриманий лист Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» від 20 квітня 2019 року вих.№ КНО- 4.4.4.2/519, яким повідомлялось про необхідність негайного звільнення квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем-1, індексний номер: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності Банку. Через три дні, ОСОБА_1 був отриманий лист Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» від 23 квітня 2019 року вих.№ КНО- 4.4.4.2/541, яким повідомлялось, про відступлення Банком права грошової вимоги за Кредитним договором №5715782 від 19 жовтня 2007 року товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», код за , у розмірі 1543876,86 гривень (один мільйон п`ятсот сорок три тисячі вісімсот сімдесят шість гривень 86 копійок) що за офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2018 року складає в еквіваленті 58400,45 доларів СІЛА ( п`ятдесят вісім тисяч чотириста доларів США 45 центів). Відступлене право вимоги, перевищує суму боргу визначену рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на 6770,75 доларів США (шість тисяч сімсот сімдесят доларів США 75 центів). Окрім того, різниця між сумою заявленою у вимозі-попередженні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність та сумою зазначеною в повідомленні про відступлення права грошової вимоги складає 4526,01 доларів США (чотири тисячі п`ятсот двадцять шість долів США 01 цент), що може свідчити про суттєво заниження Банком ціни Предмету іпотеки, при зверненні стягнення, шляхом визнання Банком права власності на предмет іпотеки.

Позивач звертав увагу суду на ті обставини, що враховуючи, що кредит боржнику було надано на споживчі цілі, в іноземній валюті, та враховуючи площу квартири, яка не перевищує встановлених обмежень, крім того, вона є об`єктом постійного та єдиного місця проживання ОСОБА_1 та членів його родини, необхідно дійти висновку про відповідність даної квартири критеріям майна на яке згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернене стягнення (відчужене без згоди власника). Окрім того, оскільки відповідної оцінки проведено не було, або остання була проведена в порушення норм, що передбачають відповідну процедуру (доступ до житла, укладення відповідного договору), що свідчить про її невідповідність та недійсність, позивач вважає, що його права в черговий раз було порушено, з огляду на те, що вартість даної квартири може бути меншою або більшою на дату звернення стягнення, а відтак зазначене впливає безпосередньо на права та обов`язки ОСОБА_1 в подальшому. Окрім того, вимога, на підставі якої була здійснена Банком реєстрація права власності на Предмет іпотеки, не відповідає нормам Закону, положенням Кредитного договору та Іпотечного договору в частині визначення розміру заборгованості Банк вимагав погашення заборгованості у розмірі 62 926,46 доларів США, що на 11296,76 доларів США більш ніж сума встановлена рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 204/6632/2014-ц. У зв`язку з зазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача-1 ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, в якому не погодилася з позовними вимогами у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначає, що іпотекодержателем було направлене повідомлення про намір набуття права власності на предмет іпотеки, також банком було замовлено та отримано оцінку предмета іпотеки, АТ «ПУМБ» правомірно задовольнив свої кредиторські вимоги, оскільки письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, одночасно трактується як згода власника на застосований вид позасудового звернення стягнення, а тому до вказаних правовідносин не може бути застосований мораторій, окрім того, в окремих поясненнях зазначив, що позивач має у власності інше житло, що виключає можливість застосування мораторію. Враховуючи викладене представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача-1 ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, до судового засідання надала відзив на позовну заяву.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - Банк) укладено кредитний договір № 5715782. У відповідності до укладеного кредитного договору, кредит надавався у сумі 53500 доларів США строком до 19.10.2027 року з процентною ставкою за користування кредитом 11,9% на придбання нерухомості - квартира, реєстраційний номер: 20519090, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також, 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» укладений Іпотечний договір № 5715802 яким забезпечувались виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором №5715782.

Згідно із п. 1.3. Іпотечного договору, предметом іпотеки була квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.7. Іпотечного договору, зазначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки.

Так п.п. 4.7.1. п.4.7. Іпотечного договору визначено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомлені має міститися: підстави звернення стягнення на Предмет іпотеки, ціна, за якою Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим Договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Як визнавалося позивачем та не спростовувалося відповідачем-1, ОСОБА_1 з серпня 2013 року припинив виконувати зобов`язання за Кредитним договором.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

4 березня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/6632/2014-ц, Банку до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №5715782 від 19.10.2007 року в загальному розмірі 51629,70 доларів США, еквівалент 984,82 долари США та 38400 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 47616,69 доларів США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 4013,01 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитним договором - еквівалент 449,82 долірів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 Кредитного договору - еквівалент 535 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 38400,00грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в сумі 3654 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 отримана вимога (попередження стосовно ухвалення рішення публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) № 1725 від 05.09.2016 року. Згідно зазначеної Вимоги, Банк вимагав погашення заборгованості у розмірі 62 926,46 доларів США. Також, в Вимозі № 1725 від 05.09.2016 року зазначено, що Ціна Предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом Іпотекодавця.

Згідно висновку про вартість майна від 20.03.2018 року, виготовленого СОД «УкрЕксПроБуд» оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення АТ «ПУМБ», ринкова вартість квартири, що є предметом іпотеки, на дату 20 березня 2018 року складає 348 727 грн. без ПДВ.

21 березня 2018 року Державним реєстратором Дніпропетровською обласною філією комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Профатіловою Мариною Сергіївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 40349443, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 за АТ «ПУМБ», індексний номер: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №164856157, підставою виникнення права власності на зазначену вище квартиру є Іпотечний договір, серія та номер ВКА №714936, виданий 19.10.2007, видавник приватний нотаріус Ю.В.Жукова; Вимога серія та номер №1725, виданий 05.09.2016, видавник Заступник директора Департаменту - начальник Управління Д.Б.Конюшко.

Листом вих. КНО-44.4.2/541 від 23.04.2018 року АТ «ПУМБ» повідомило ОСОБА_1 про те, що 20 березня 2018 року Банком було відступлено право грошової вимоги за Кредитним договором № 5715782 від 19 жовтня 2007 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», у розмірі 1 543 876,86 гривень, що за офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2018 року складає в еквіваленті 58400,45 доларів США.

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N898-IV у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Пунктом 4.1 Іпотечний договір № 5715802 від 19.10.2007 року, передбачено, що звернення стягнення за цим Договором здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) рішення суду, 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса, 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя. Пунктом 4.7, 4.7.2 Іпотечного договору, в свою чергу передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

В свою чергу, пунктом 4.7.1. Іпотечного договору № 5715802 від 19.10.2007 року, сторонами також узгоджено, що момент переходу права власності на предмет іпотеки пов`язується саме з фактом отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок), передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Крім того, пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених вище правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

Позивачем визнано факт отримання вимоги (попередження стосовно ухвалення рішення публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) №1725 від 05.09.2016 року, в свою чергу, як було встановлено судом, до перереєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем-1, а саме 20 березня 2018 року, АТ «ПУМБ» було отримано звіт про оцінку майна, копія якого долучена до матеріалів даної справи, що спростовує твердження позивача в його позовній заяві щодо відсутності такої оцінки. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачається обов`язок заявника надавати звіт про оцінку, а у державного реєстратора немає обов`язку перевіряти факт проведення оцінки предмета іпотеки. Таким чином відповідні посилання та доводи позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Посилання Позивача на збільшення суми заборгованості за кредитним договором у вимозі банку від 05.09.2016 року порівняно з сумою, яку було стягнуто рішенням суду від 04.03.2015 року, судом відхиляються, оскільки зважаючи на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 і від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором, а саме не позбавляє Банк права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, які (проценти) охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. В свою чергу, дослідження питання обґрунтованості суми боргу, його складових та правомірності нарахування виходять за межі предмету даного позову. Більше того, позивач не заперечуючи факт отримання вимоги з сумою боргу та дізнавшись про його розмір ще у вересні 2016 року, протягом тривалого часу (19 місяців) не оспорював її, до суду з відповідними позовами не звертався.

Стосовно доводів позивача на поширення на вказаний випадок дії мораторію встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає наступне.

Так, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки не залежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В свою чергу, окрім примусового характеру стягнення, суд бере до уваги вимоги, сукупність яких є обов`язковою для можливості застосування положень згаданого Закону, зокрема:

-нерухоме майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті;

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника;

-у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири.

В свою чергу, як вбачається з Інформаційної довідки №221362295 з Державного реєстру прав від 25.08.2020 року, всупереч відповідним доводам позову, Позивачу ОСОБА_5 , окрім іншого майна, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 18.12.2004 року.

Тобто будинок за адресою, яка, зокрема, зазначена в кредитному договорі та в договорі іпотеці, як місце проживання ОСОБА_1 , належав останньому на праві приватної власності станом на дату отримання кредиту та не вибув до наступного часу, про що свідчить інформація з Державного реєстру, що зокрема було приховано Позивачем від суду. З огляду на наведене слід зробити висновок про зловживання своїми процесуальними правами з боку Позивача, які полягають у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права Банку.

Наведене у своїй сукупності виключає можливість застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до зазначених правовідносин, оскільки позивачем не доведено, що спірне житло використовується ним як місце постійного проживання і що у нього у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Дані висновки суду узгоджуються з позицією висловленою в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року справа № 208/5301/15-ц.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, про те, що Банк в межах вимог Закону та положень Іпотечного договору звернувся до державного реєстратора з метою задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, а державним реєстратором, з дотриманням вимог Закону здійснено реєстрацію права власності за Банком, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення АТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки пов`язані з вимогами про визнання протиправним рішення АТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи те, що суд встановив безпідставність вимог про визнання протиправним рішення АТ «ПУМБ» про звернення стягнення на предмет іпотеки, то слід дійти висновку, що підстави для скасування запису, внесеного державним реєстратором також відсутні.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача.

Також суд звертає увагу ОСОБА_1 на наступне. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позивач, звертаючись до суду з позовом, визначив в якості відповідачів АТ «ПУМБ» та державного реєстратора. Вимогами у цій справі, окрім іншого є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру та відповідного запису, яке пов`язано з порушенням прав позивача на цей об`єкт нерухомості іншою особою, за якою відповідачем-2 зареєстровано право власності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18 та від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

До того ж, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відповідного запису на спірний об`єкт нерухомості не можуть бути звернені до реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

У вказаних правовідносинах належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Такі висновки щодо суб`єктного складу висловлені, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (провадження N 11-404апп18) та від 13 березня 2019 року (провадження N 14-61цс19).

Відтак, в даному випадку суд встановлює, що державний реєстратор не є належним відповідачем. Проте, оскільки позивачем первісним відповідачем визначено належну особу АТ «ПУМБ», то встановлена судом обставина неналежності одного з відповідачів не дає окремих підстав для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 575 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 4, 11-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андрієвська, буд. 4), Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Профатілової Марини Сергіївни (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бажова, буд. 9, офіс 8) про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська