Ухвала

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 344/16112/17

провадження № 61-3242ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , приватного підприємства «ВікноЛідер», третя особа без самостійних вимог - Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної недоліками придбаного товару та виконаних робіт,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ФОП ОСОБА_1 , ПП «ВікноЛідер», третя особа без самостійних вимог - Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної недоліками придбаного товару та виконаних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в кінці серпня 2016 року він звернувся до офісу мережі віконних салонів ПП «ВікноЛідер», що знаходиться на вул. С. Стрільців, 54 в м. Івано-Франківську, маючи намір замовити та придбати металопластикові дверні конструкції. 31 серпня 2016 року його працівником здійснено заміри, за що сплачено кошти у розмірі 200 грн. 01 вересня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 3388Р, відповідно до умов якого остання зобов`язалася продати вироби з ПВХ та виконати роботи з монтажу (установки) ПВХ конструкцій. Ним тоді ж оплачено завдаток у розмірі 3 800 грн, а 12 вересня та 19 вересня 2016 року решту суми замовлення - 3 528 грн. При монтажі першої дверної конструкції було виявлено, що щілини між конструкцією дверей та дверним отвором (прорізом) занадто великі. Також зазначені у листку пропозиції (замовленні) розміри не відповідають виготовленим конструкціям, всі двері мають однакову висоту, хоча висота дверних отворів (прорізів) є різною. Претензіями від 23 жовтня та 26 жовтня 2016 року він просив відповідачів усунути виявлені недоліки, а у разі неможливості їх виконання повернути сплачені кошти. Оскільки недоліки не усунуто, кошти не повернуто, просив розірвати укладений 01 вересня 2016 року з ФОП ОСОБА_1 договір № 3388Р, стягнувши з неї кошти в розмірі 7 528 грн. Також стягнути з ФОП ОСОБА_1 та ПП «ВікноЛідер» з кожного матеріальну шкоду в розмірі по 1 300 грн та моральну шкоду в розмірі по 1 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, позов задоволено частково. Розірвано договір № 3388Р від 01 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача 7 528 грн сплачених коштів за цим договором. У задоволенні решти вимог відмовлено. Також вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача стосовно виявлених недоліків, зокрема, невідповідності фактичних розмірів виготовлених ПВХ конструкцій погодженим розмірах згідно замовлення, а також неправильності проведених замірів.

14 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року в зазначеній вище справі.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати рішення першої та постанову апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 та пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 12 128 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практикита дана справа має виняткове значення для заявника.

Посилання ФОП ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вона не навела достатніх обґрунтувань доводів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , приватного підприємства «ВікноЛідер», третя особа без самостійних вимог - Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної недоліками придбаного товару та виконаних робіт.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська