1Справа № 335/1218/13-ц 4-с/335/16/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Макарова В.О., за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про зупинення стягнення у виконавчому провадженні, по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Проценко Дмитра Юрійовича,
ВСТАНОВИВ:
21.02.2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 , в якій останній просить суд: 1) призупинити стягнення у виконавчому провадженні № 60839622 на підставі виконавчого документа відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», 2) визнати дії приватного виконавця Проценко Д.Ю. неправомірними, 3) судові витрати покласти на приватного виконавця Проценко Д.Ю.
27.02.2020 року ОСОБА_2 подано до суду клопотання про зупинення стягнення у виконавчому провадженні, в обґрунтування якого представник посилається на те, що 22.02.2020 року заявником було отримано листа простою кореспонденцією в якому знаходилось повідомлення відносно затвердження оцінки майна та наміру передання майна - квартиру на електронні торги ВП 60839622.
Заявник вважає, що реалізація квартири на електронних торгах зробить неможливим виконання рішення суду у даному спорі, у зв`язку представник ОСОБА_2 просить суд призупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП № 60839622 до розгляду скарги по суті та набрання законної сили ухвали суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Частиною 9 ст. 10 ЦПК України, передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Враховуючи, що Законом не передбачений порядок забезпечення скарги, тому суд керуючись ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосовує правила ст.ст. 149-153 ЦПК України під час розгляду вказаної скарги.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.п. 2, 5, 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України, засобами забезпечення позову є: заборона вчиняти певні дії; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 07.20.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пп. 2, 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Тобто з викладеного слідує, що суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а також зупинити реалізацію арештованого майна лише у випадку, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, однак в даному випадку такі позови до суду не подавалися, і сам виконавчий документ не оскаржується.
Як зазначає заявник у клопотанні, 22.02.2020 року було отримано листа в якому знаходилось повідомлення відносно затвердження оцінки майна та наміру передання квартири на електронні торги, а тому представник вважає, що реалізація квартири на електронних торгах зробить неможливим виконання рішення суду у даному спорі, у зв`язку з чим представник просить зупинити стягнення у виконавчому провадженні до розгляду скарги по суті та набрання законної сили ухвали суду.
В абзаці 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що оскарження у судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
А в ч. 5 ст. 57 вказаного Закону визначено застереження до загального правила щодо того, що оскарження у судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію.
Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом викладених в клопотанні про забезпечення скарги обґрунтувань для її забезпечення, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Крім того, в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено про недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
В даному випадку той вид забезпечення позову, який просить вжити представник заявника, зумовить зупинення виконання рішення суду, у зв`язку з чим виходячи із принципів співрозмірності та доцільності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення скарги.
Керуючись ст.ст. 18, 149-150, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання заявника ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про зупинення стягнення у виконавчому провадженні, по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Проценко Дмитра Юрійовича - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні, касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя В.О. Макаров