ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2275/20 Справа № 180/305/19 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Марганецька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Марганецька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 1992 року. Право власності за ним зареєстровано Марганецьким БТІ 24 вересня 1992 року, записано у реєстрову книгу №53-20. Позивач зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_1 . З червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 у квартирі не проживає, особистих речей у квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає йому вільно розпоряджатися своєю квартирою. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 11 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 1992 року (а.с.5).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 , 1962 року народження, зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

14 січня 2019 року директором ТОВ «УК Альфа» ОСОБА_3 в присутності мешканців будинку АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_3 ) складено акт про те, що ОСОБА_1 , 1962 року народження, не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з червня 2017 року (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість належними та допустимими доказами, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

У ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України також визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є та з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1979 року (а.с. 30).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.29).

Позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 1992 року (а.с.5).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 , 1962 року народження, зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

14 січня 2019 року директором ТОВ «УК Альфа» ОСОБА_3 в присутності мешканців будинку АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (кв. АДРЕСА_3 ) складено акт про те, що ОСОБА_1 , 1962 року народження, не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з червня 2017 року (а.с.7).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його колишньою дружиною, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи квартира, у якій зареєстровані позивач та відповідач, була придбана у період шлюбу сторін.

Слід зазначити, в акті про не проживання від 14 січня 2019 року взагалі не вказані причини, за яких відповідач ОСОБА_1 не проживає у квартирі.

Відповідач ОСОБА_1 зазначала, що не проживає у квартирі з поважних причин, оскільки позивач вигнав її із квартири, не впускає її до квартири, в якій вона зареєстрована, змінив замки на вхідних дверей (а.с. 26, 27).

Доказів на підтвердження того, що відповідач має у власності інше житло матеріали справи не містять.

Належних доказів на підтвердження непроживання відповідача у квартирі з неповажних причин, позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Марганецька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Марганецька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді