Справа № 521/8898/19
Провадження № 2/521/455/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання Петренчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 37 329, 83 (тридцять сім тисяч триста двадцять дев`ять грн. 83 коп.) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень; стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно судовий збір у розмірі 2689, 40 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять грн. 40 коп.) та обґрунтував позовну заяву наступним.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 , 26 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , був укладений попередній договір про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (зі змінами та доповненнями від 22.01.2018 року та 07.02.2018 року). 07 березня 2018 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за вищевказаною адресою.

ОСОБА_1 стверджує, що останні кілька років та на час підписання попереднього договору продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , літня кухня та інші конструктивні елементи житлової будівлі не мали огорожі та знаходились у аварійному стані, який загрожував дітям та мешканцям вулиці, а тому, ОСОБА_1 на підставі пункту 2 Попереднього договору про склад домоволодіння (№1-5 - огорожа) та домовленості з продавцями - громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в кінці січня 2018 року встановив тимчасовий паркан в межах, встановлених технічним паспортом на будинок.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 , в лютому 2018 року між ОСОБА_1 та родиною ОСОБА_9 , які мешкають АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , виник конфлікт з приводу встановлення ним паркану уздовж будинку АДРЕСА_1 . Громадянин ОСОБА_2 вказав ОСОБА_1 , що він повинен знести паркан, оскільки паркан заважає виїзду їх власного авто з гаражу. ОСОБА_1 відмовив ОСОБА_2 у проханні знести спірний паркан.

Позивач зазначає, що, члени родини ОСОБА_9 подали заяви до контролюючих органів, а саме: до Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації, Департаменту комунальної власності ОМР. У вказаних заявах члени родини ОСОБА_9 заявили про те, що ОСОБА_1 відвинув паркан вперед, зробив перешкоди для проїзду машин, зробив неможливим виїзд власного автомобіля родини ОСОБА_9 , створив перешкоди для проїзду пожежної, швидкої допомоги, газової служби, незаконно проводив будівельні роботи по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що 02.05.2018 року від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ним був отриманий лист № 01-10/70 ЗГ від 25.04.2018 року, акт №000448 від 25.04.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2018 року відповідно до частини 4 ст. 96 КУпАП, припис про усунення порушення від 25.04.2018 року у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним приписом були зупинені роботи в будинку ОСОБА_1 строком на два тижні. 08 травня 2018 року під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради була винесена постанова № 284/18 про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 96 КУпАП та штрафом на суму 5 950 гривень. ОСОБА_1 , будучи незгодним з діями працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, подав позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 , 31 травня 2018 року ОСОБА_1 вдруге отримав від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради рекомендовані листи, в яких надійшли: акт № 000542 від 10.05.2018 року за результатами позапланового заходу, протокол від 10.05.18 року про правопорушення у сфері містобудування згідно частини 5 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, припис від 10.05.2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та постанову № 320/18 від 24 травня 2018 року про визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 96 КУпАП на суму 10 200 гривень. ОСОБА_1 , будучи знову незгодним з діями працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, подав другу позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 , дві позовні заяви, надіслані позивачем до Одеського окружного адміністративного суду були об`єднані в одну адміністративну справу № 815/2368/18/25838/18. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 були повністю задоволені, приписи та постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради скасовані та визнані протиправними. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року не набрало чинності в зв`язку з поданням Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що в листопаді 2018 року, для підтвердження того, що паркан вздовж будинку АДРЕСА_1 , встановлений позивачем в межах відповідно до технічної документації та договорів купівлі-продажу, і є невід`ємною частиною домоволодіння, на його замовлення, підприємством КП «Одеський міський землевпорядний центр» були виконані топографо-геодезичні роботи. Вартість виконаного «Технічного звіту та топографічного плану земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 склала 7329,83 гривень.

12 грудня 2018 року П`ятим апеляційним адміністративним судом прийнята ухвала про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою УДАБК Одеської міської ради. Постановою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 року апеляційна скарга УДАБК Одеської міської ради залишена без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року залишено без змін. Ухвалою від 25 квітня 2019 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрите провадження за касаційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року. Станом на травень 2019 року справа знаходиться на розгляді у Верховному Суді України.

Позивач зазначає, що він - ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю з травня 2012 року (7 років). За весь період роботи ним були налагоджені ділові і професійні стосунки з багатьма замовниками та виконавцями послуг, з фізичними особами та підприємцями. Так, в березні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений попередній договір. За цим договором позивач взяв на себе зобов`язання відремонтувати до 1 вересня 2018 року, за гроші громадянина ОСОБА_5 , літню кухню «під ключ», яка належить ОСОБА_1 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 та надати йому в оренду. За вищевказаним попереднім договором в серпні 2018 року позивач повинен був укласти з ОСОБА_5 договір найму житла (літньої кухні) за вищевказаною адресою строком на один рік. Відповідно до попереднього договору позивачем від ОСОБА_5 були отримані гроші у розмірі 30 000 гривень на проведення ремонту із розрахунку: за договором найму житла щомісячна плата складає 5000 гривень з урахуванням комунальних витрат. За попереднім договором позивач отримав від ОСОБА_5 наперед гроші за 6 місяців. 27 серпня 2018 року позивач отримав від ОСОБА_5 письмову пропозицію на підписання договору найму житла. У своїй письмовій відповіді ОСОБА_5 позивач вказав, що на підставі заяв родини ОСОБА_9 , приписами УДАБК були зупинені будівельні роботи в його будинку, позивач втратив багато часу на письмові відповіді контролюючим органам, підготовку документів для суду та час на відвідування державних органів, участь у судових засіданнях. Внаслідок форс-мажорних обставин позивачем були прострочені строки виконання будівельних робіт в літній кухні. В письмовій відповіді ОСОБА_5 позивач також вказав, що прострочка підписання договору виникла з вини членів родини ОСОБА_9 , через які будівельні роботи припинялись.

З метою захисту честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною позовною заявою до відповідачів у зв`язку з наступними обставинами справи: з майже річними судовими «перегонами», «біготні» по інстанціях та виправданнями перед контролюючими органами; з тривалими простоями, зміною планів та графіків будівельних робіт, постійними переносами, змінами домовленостей, вибаченнями перед підрядниками та будівельниками, внаслідок яких позивач та члени його родини втратили спокій, зазнали моральних стражданнями та переживань; з тим, що позивач втратив можливість приділяти достатньо часу своїй професійній діяльності, як підприємець та протягом року втратив багато часу на вирішення непередбачених проблем; з тим, що позивач не виконав договірні зобов`язання перед ОСОБА_5 та він був позбавлений можливості своєчасно вселитись в будинок позивача за договором найму, вимушений шукати житло та втратив гроші у розмірі 30 000 гривень (із розрахунку 6 місяців по 5000 гривень); з тим, що ОСОБА_1 , втратив можливість додаткового заробітку від здачі в оренду житла у сумі 30 000 гривень (із розрахунку 6 місяців по 5000 гривень), постраждала його ділова репутація, його добре ім`я, ділові зв`язки, як підприємця, його добре ім`я серед сусідів та знайомих; з втратою позивачем спокою та повноцінного життя внаслідок безпідставних звернень членів родини ОСОБА_9 до контролюючих інстанцій; з тим, що своїми діями члени родини ОСОБА_9 нанесли позивачу матеріальну та матеріальну шкоду.

Позивач зазначає, що в січні 2019 року він звернувся до членів родини ОСОБА_9 з досудовою вимогою про відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди. На звернення ОСОБА_1 члени родини ОСОБА_9 надали письмову відмову, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

29.05.2019 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_5 - третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в частині відшкодування матеріальної шкоди, та просив суду наступне: стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди суму у розмірі 30 000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно судовий збір у розмірі 768,49 грн. Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтував наступним.

В березні 2018 року між ОСОБА_5 та адвокатом Москвичовою Оленою Миколаївною був укладений договір з надання юридичних послуг. ОСОБА_5 зазначає, що під час підготовки попереднього договору ним та адвокатом Москвичовою О.М. були витребувані, ретельно вивчені та проаналізовані правовстановлюючі документи на домоволодіння ОСОБА_1 . Згідно договорів купівлі-продажу домоволодіння складається з будинку, літньої кухні, городу, паркану на земельній ділянці площею 386 кв.м. за фактичним користуванням та відображені в технічному паспорті на будівлю. ОСОБА_5 було відомо, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що тривалий час займається здачею в оренду житлових та нежитлових приміщень, має добру репутацію. 20.03.2018 року між ним та ОСОБА_1 був укладений попередній договір. За цим договором ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відремонтувати до 01 вересня 2018 року літню кухню «під ключ», яка належить йому на праві власності та до 01 вересня 2018 року укласти з ОСОБА_5 договір найму житла (літньої кухні) за вищевказаною адресою строком на один рік. Відповідно до попереднього договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 гроші у розмірі 30 000 гривень на проведення ремонту. 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 , підготовлену адвокатом Москвичовою О.М., письмову пропозицію на підписання основного договору (договору найму житла). В своїй письмовій відповіді ОСОБА_1 пропонував відкласти підписання угоди, посилаючись на те, що: в лютому 2018 року сусіди - члени родини ОСОБА_9 , звернулись с заявами до Управління державного архітектурно - будівельного контролю, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації, Департаменту комунальної власності ОМР про те, що ОСОБА_1 відвинув паркан вперед, зробив перешкоди для проїзду машин, зробив неможливим виїзд вашого автомобіля, створив перешкоди для проїзду пожежної, швидкої допомоги, газової служби, проводить будівельні роботи. Надалі приписами УДАБК були зупинені будівельні роботи в будинку по АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_1 пояснив ОСОБА_5 , що він був вимушений надавати письмові відповіді контролюючим органам, витратив багато часу на підготовку документів для суду та час на відвідування державних органів, участь у судових засіданнях. Внаслідок цього, ОСОБА_1 прострочив строки виконання будівельних робіт в літній кухні. В своїй відповіді він запропонував на підставі п. 8 (форс-мажор) попереднього договору відкласти підписання основного договору на строк до прийняття рішення Одеським окружним адміністративним судом. Судовий розгляд справи проходив в першій, потім в апеляційній інстанції, а зараз справа розглядається в Верховному Суді України.

ОСОБА_10 стверджує, що внаслідок безпідставних звинувачень ОСОБА_1 , втручання в його особисте життя та втягнення його в тривалі судові процеси виникли обставини, за яких були зруйновані його плани, ОСОБА_5 був позбавлений можливості мешкати в будинку за який авансом сплатив гроші, був вимушений додатково шукати тимчасове житло. З вересня 2018 року по лютий 2019 року ОСОБА_10 втратив гроші у розмірі 30 000 гривень (із розрахунку б місяців по 5000 гривень). В грудні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до родини ОСОБА_9 з досудовою вимогою про компенсацію йому матеріальних збитків. Відповіді на цю вимогу він не отримав, а тому ОСОБА_5 звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідачка ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть від 27.10.2006 року, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса, а актовий запит №9660, серія НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, свій позов підтримував та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12 в судове засідання з`явилася, позов ОСОБА_1 про захист честі та гідності та ділової репутації та позов ОСОБА_5 про відшкодування шкоди не визнавала та просила відмовити у їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали.

Третя особи, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 у судове засідання з`явився, свій позов підтримував та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні даної справи про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечує баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суд мав на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право .

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено, що, 26 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , був укладений попередній договір про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (зі змінами та доповненнями від 22.01.2018 року та 07.02.2018 року) (а.с. 9-12). 07 березня 2018 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за вищевказаною адресою (а.с. 13-15).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в кінці січня 2018 року встановив тимчасовий паркан в межах, встановлених технічним паспортом на будинок. В лютому 2018 року між ОСОБА_1 та родиною ОСОБА_9 , які мешкають АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , виник конфлікт з приводу встановлення ним паркану уздовж будинку АДРЕСА_1 . Громадянин ОСОБА_2 вказав ОСОБА_1 , що він повинен знести паркан, оскільки паркан заважає виїзду їх власного авто з гаражу. ОСОБА_1 відмовив ОСОБА_2 у проханні знести спірний паркан.

Позивач зазначає, що, члени родини ОСОБА_9 подали заяви до контролюючих органів, а саме: до Управління державного архітектурно-будівельного контролю, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації, Департаменту комунальної власності ОМР, чим завдали шкоди діловій репутації позивача як фізичної особи підприємця.

Відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55).

Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян" , який забезпечує їм можливість брати участь в

управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а статтею 4 Закону України "Про звернення громадян"

передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно частини першої статті 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Постановою Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

П.16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року № 1 вказує на те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Судом встановлено, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР було складено акт №000448 від 25.04.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2018 року відповідно до частини 4 ст. 96 КУпАП, припис про усунення порушення від 25.04.2018 року у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, акт № 000542 від 10.05.2018 року за результатами позапланового заходу, протокол від 10.05.18 року про правопорушення у сфері містобудування згідно частини 5 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, припис від 10.05.2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та постанову № 320/18 від 24 травня 2018 року про визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 96 КУпАП на суму 10 200 гривень.

Судом встановлено, що справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, за участю третьої особи: головного спеціаліста інспекційного відділу №2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування станом на дату подачі позову знаходилась на розгляді Верховного суду, а тому факт, того, що тимчасовий паркан був установлений ОСОБА_1 відповідно до законодавства є недоведений.

Суд вважає, що звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР чи до Малиновської районної адміністрації, що містять певні відомості про недодержання законів ОСОБА_1 , передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 просить стягнути, солідарно, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

ОСОБА_1 жодного доказу стосовно завдання йому шкоди саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надає.

Судом встановлено, що 02.05.2018 року позивачем від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради був отриманий лист № 01-10/70 ЗГ від 25.04.2018 року, акт №000448 від 25.04.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення від 25.04.2018 року відповідно до частини 4 ст. 96 КУпАП, припис про усунення порушення від 25.04.2018 року у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним приписом були зупинені роботи в будинку ОСОБА_1 строком на два тижні. 08 травня 2018 року підчас розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради була винесена постанова № 284/18 про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 96 КУпАП та штрафом на суму 5 950 гривень. ОСОБА_1 , будучи незгодним з діями працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, була подана позовна заява до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 вдруге отримав від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради рекомендовані листи, в яких надійшли: акт № 000542 від 10.05.2018 року за результатами позапланового заходу, протокол від 10.05.18 року про правопорушення у сфері містобудування згідно частини 5 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, припис від 10.05.2018 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та постанову № 320/18 від 24 травня 2018 року про визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 96 КУпАП на суму 10 200 гривень. ОСОБА_1 , будучи знову незгодним з діями працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подав другу позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування. Дві позовні заяви, надіслані позивачем до Одеського окружного адміністративного суду були об`єднані в одну адміністративну справу № 815/2368/18/25838/18. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 були повністю задоволені, приписи та постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради скасовані та визнані протиправними (а.с.27-39). Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року не набрало чинності в зв`язку з поданням Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в листопаді 2018 року, для підтвердження того, що паркан вздовж будинку АДРЕСА_1 , встановлений позивачем в межах відповідно до технічної документації та договорів купівлі-продажу, і є невід`ємною частиною домоволодіння, на його замовлення, підприємством КП «Одеський міський землевпорядний центр» були виконані топографо-геодезичні роботи. Вартість виконаного «Технічного звіту та топографічного плану земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 склала 7329,83 гривень (а.с.86-89).

12 грудня 2018 року П`ятим апеляційним адміністративним судом прийнята ухвала про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою УДАБК Одеської міської ради. Постановою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 року апеляційна скарга УДАБК Одеської міської ради залишена без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року залишено без змін (а.с. 40-42). Ухвалою від 25 квітня 2019 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрите провадження за касаційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року. Станом на травень 2019 року справа знаходиться на розгляді у Верховному Суді України (а.с. 97).

Судом встановлено, що, позивач - ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю з травня 2012 року (а.с.91-96). Так, в березні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений попередній договір (а.с. 54-57). За цим договором позивач взяв на себе зобов`язання відремонтувати до 1 вересня 2018 року, за гроші громадянина ОСОБА_5 , літню кухню «під ключ», яка належить ОСОБА_1 на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 та надати йому в оренду. За вищевказаним попереднім договором в серпні 2018 року позивач повинен був укласти з ОСОБА_5 договір найму житла (літньої кухні) за вищевказаною адресою строком на один рік. Відповідно до попереднього договору позивачем від ОСОБА_5 були отримані гроші у розмірі 30 000 гривень на проведення ремонту із розрахунку: за договором найму житла щомісячна плата складає 5000 гривень з урахуванням комунальних витрат. За попереднім договором позивач отримав від ОСОБА_5 наперед гроші за 6 місяців. 27 серпня 2018 року позивач отримав від ОСОБА_5 письмову пропозицію на підписання договору найму житла (а.с.57). У своїй письмовій відповіді ОСОБА_5 позивач вказав, що на підставі заяв родини ОСОБА_9 , приписами УДАБК були зупинені будівельні роботи в його будинку, позивач втратив багато часу на письмові відповіді контролюючим органам, підготовку документів для суду та час на відвідування державних органів, участь у судових засіданнях. Внаслідок форс-мажорних обставин позивачем були прострочені строки виконання будівельних робіт в літній кухні. В письмовій відповіді ОСОБА_5 позивач також вказав, що прострочка підписання договору виникла з вини членів родини ОСОБА_9 , із-за яких будівельні роботи припинялись (а.с.58-60).

В січні 2019 року він звернувся до членів родини ОСОБА_9 з досудовою вимогою про відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди (а.с. 60-61). На звернення ОСОБА_1 члени родини ОСОБА_9 надали письмову відмову (а.с. 62).

Позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем і здійснює свою діяльність і у сфері здавання в оренду особистого нерухомого майна і в зв`язку з тим, що відповідачі зверталися до відповідних державних органів з письмовими заявами, то його діловій репутації було нанесено матеріальну та моральну шкоду.

Судом встановлено, що відповідачами жодним чином не було поширено будь-якої інформації стосовно позивача, як фізичної особи - підприємця.

Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). (Така правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 209/4925/13-ц).

Судом встановлено, що нормами припису про усунення порушення від 25.04.2018 року у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_4 Одеса, Малиновський АДРЕСА_1 , виданого Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради були зупинені роботи в будинку ОСОБА_1 строком на два тижні, а тому суд не вважає, що прострочка підписання договору між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 виникла з вини членів родини ОСОБА_9 , оскільки будівельні роботи у будинку ОСОБА_1 припинились після винесення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради припису про усунення порушення від 25.04.2018 року.

До того ж, суд акцентує увагу ОСОБА_1 , що прострочка підписання договору між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 виникла не з вини членів родини ОСОБА_9 , оскільки вони не повідомили ОСОБА_5 неправдиву інформацію, яка могла б зашкодити діловій репутації ОСОБА_1 , а тому прострочка підписання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не є доказом того, що відповідачі посягнули на ділову репутацію ОСОБА_1 .

Стосовно посилань позивача ОСОБА_1 про необхідність проведення будівельних робіт, в зв`язку з тим що домоволодіння знаходиться в аварійному стані та відсутній паркан, суд зазначає наступне: з доданих до позовної заяви, а саме копії Попереднього Договору, якій було посвідчено 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харітоновою Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 541 та копій Договорів купівлі-продажу які були посвідчені 07 березня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харітоновою Т.Є. та зареєстрованих в реєстрі за № 84 та № 81, вбачається, що будинок не визнаний аварійним або що підлягає зносу (п.6 Попереднього договору та пункти 4 Договорів купівлі-продажу).

В означеному вище Попередньому договорі, договорах купівлі- продажу та технічному паспорті, якій було виготовлено ТОВ «ОР БТІ» 15 січня 2018 року зазначені паркани - огорожі № 1-5. Таким чином твердження позивача не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позовної заяви третьої особи, яка заявляє позовні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 , посилаючись на наступне.

20.03.2018 року між ним та ОСОБА_1 був укладений попередній договір. За цим договором ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відремонтувати до 01 вересня 2018 року літню кухню «під ключ», яка належить йому на праві власності та до 01 вересня 2018 року укласти з ОСОБА_5 договір найму житла (літньої кухні) за вищевказаною адресою строком на один рік. Відповідно до попереднього договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 гроші у розмірі 30 000 гривень на проведення ремонту. 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 , письмову пропозицію на підписання основного договору (договору найму житла).

В своїй письмовій відповіді ОСОБА_1 пропонував відкласти підписання угоди, оскільки на підставі заяв відповідачів, приписами УДАБК були зупинені будівельні роботи в будинку по АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_1 пояснив ОСОБА_5 , що він був вимушений надавати письмові відповіді контролюючим органам, витратив багато часу на підготовку документів для суду та час на відвідування державних органів, участь у судових засіданнях. Внаслідок цього ОСОБА_1 прострочив строки виконання будівельних робіт в літній кухні. В своїй відповіді він запропонував на підставі п. 8 (форс-мажор) попереднього договору відкласти підписання основного договору.

Стосовно тверджень ОСОБА_5 , що члени родини ОСОБА_9 втрутились в особисте життя ОСОБА_1 , внаслідок чого позбавили ОСОБА_5 можливості своєчасно вселитись в будинок за договором найму, та той факт, що ОСОБА_5 був вимушений шукати житло та втратив гроші у розмірі 30 000 гривень (із розрахунку 6 місяців по 5000 гривень), а отже, відповідачі мають відшкодувати ОСОБА_5 30 000 гривень, суд повідомляє наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Судом було встановлено, що приписом про усунення порушення від 25.04.2018 року у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 , виданого Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, були зупинені роботи в будинку ОСОБА_1 строком на два тижні. ОСОБА_1 , будучи незгодним з діями працівників Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подав позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною, скасування постанови про накладення штрафу та визнання незаконним припису за правопорушення у сфері містобудування. Станом на травень 2019 року справа знаходиться на розгляді у Верховному Суді України. Внаслідок цього ОСОБА_1 прострочив строки виконання будівельних робіт в літній кухні та запропонував ОСОБА_5 на підставі п. 8 (форс-мажор) попереднього договору відкласти підписання основного договору.

Отже, суду не зрозуміло, яке відношення мають відповідачі до того, що ОСОБА_5 своєчасно не вселився в будинок за договором найму, та до того, що ОСОБА_5 був вимушений шукати житло та втратив гроші у розмірі 30 000 гривень.

Стосовно Попереднього договору про наступне укладення договору оренди, якій було укладено 20 березня 2018 року, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 : згідно до п.1.2 означеного Договору ФОП ОСОБА_1 передасть ОСОБА_5 літню кухню для мешкання; згідно до п.3.1.1. означеного Договору орендар зобов`язаний використовувати майно, що буде передано йому в оренду тільки за прямим призначенням, визначеним у п.1.2. даного Договору; згідно до п.3.4. означеного Договору орендодавець має право вимагати від Орендаря використовувати майно за призначенням.

Суд роз`яснює, що літня кухня - це господарська (присадибна) будівля - допоміжна, нежитлова) і є приміщенням що не може використовуватися як житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Згідно до ч. 1 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.

Статтею 14. 1 Податкового кодексу України, поняття вживаються в такому значенні, а саме: ч. 14.1.129-1. об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно- побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Таким чином суд вважає, що Попередній договір про наступне укладення договору оренди, якій було укладено 20 березня 2018 року, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є нікчемним і не несе за собою ніяких правових наслідків.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Стосовно того, що ОСОБА_5 сплатив 30 000 грн. ФОП ОСОБА_1 , під час укладення Попереднього договору про наступне укладення договору оренди, а саме 20 березня 2018 року, то оплата не підтверджена належними доказами.

Відповідно до п.п. 18 п. 3 Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке було затверджено Постановою Правління Національного Банку України 29 грудня 2017 року № 148 оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції

Згідно до п. 5 означеного Положення суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

До того ж, жоден з відповідачів не був зазначений як сторона попереднього договору, а тому відповідальність за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 ніхто з відповідачів нести не має.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином оскільки договір було укладено між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , то зобов`язання за цим договором не є обов`язком для третіх осіб, а саме відповідачів у справі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, а також, відмовити у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди.

Керуючись ст. ст. 32, 40, 55, 68 Конституції України, ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян», ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ст.ст. 11, 203, 215, 216, 509, 812, 815 ЦК України, ст. ст. 12 -13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2020 року.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок