Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1481/20
Провадження №: 2/332/956/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Хіміч С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Радостєвої М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2020. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем. Позивач зазначає, що під час видачі судового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, судом не було враховано матеріальний стан платника аліментів. Зокрема, що він проживає з батьками, які є непрацездатними та неповнолітньою сестрою. Отже вказані особи перебувають на його утриманні. Так, батько є пенсіонером за віком, мати страждає на ряд хронічних захворювань, не працює та потребує дороговартісного лікування. Дохід позивача не дає можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судом у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

На підставі викладеного, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/12 частини.

Ухвалою Заводського районний суд м. Запоріжжя від 06.07.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позивач додатково в обґрунтування позову пояснив, що ОСОБА_2 з маніпуляційних підстав, незважаючи на сплату аліментів у добровільному порядку, отримала судовий наказ про стягнення аліментів. 1/4 частина доходу є дуже значною сумою для позивача, яку він не в змозі виплачувати. На теперішній час у наказному проваджені він сплачує близько однієї тисячі гривень на утримання неповнолітнього сина, інша сума нараховується йому як заборгованість зі сплати аліментів. Також він купує дитині речі, іграшки, одяг. Позивач проживає із батьками і неповнолітньою сестрою. Батько є пенсіонером, точний розмір пенсії батька позивачу невідомий десь приблизно 6000 грн. Мати позивача має ряд захворювань, тому не може працювати. Неповнолітня сестра також перебуває на його утриманні. ОСОБА_1 перебуває на обліку у центрі зайнятості та неофіційно має підробіток: здає різного роду мотлох, підробляє фрілансером, має дохід десь 5000 грн. на місяць. У центрі зайнятості йому було запропоновано роботу продавцем на заробіток від 5000 до 8000 грн., але такий заробіток йому здався недостатнім та він відмовився. Запропонована робота на будівництві йому не підійшла через хворе коліно. Зараз вирішується питання щодо можливого працевлаштування керівником менеджменту до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також позивач зазначив, що метою подання позову є уникнення росту заборгованості з аліментів.

Відповідач, повідомлена про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 91).

Також відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на відсутність підстав, передбачених ст. 192 СК України. Так, відповідач зазначила, що матеріальний стан позивача з моменту видачі судового наказу покращився, адже відповідно до наданої ним довідки ОСОБА_1 з 13.04.2020 офіційно працевлаштувався. Крім того, спроможність позивача сплатити рахунок за проведення судово-генетичної експертизи у розмірі близько 10000 грн. свідчить про його задовільний матеріальний стан. Твердження позивача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків та сестри спростовуються відсутністю документальних підтверджень непрацездатності батьків, перебування останніх та неповнолітньої сестри під опікою позивача, а також доказів щодо розміру доходів батьків та витрат на лікування матері (а.с. 31-34).

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2020.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.

Судовим наказом, виданим 18.12.2019 Заводським районним судом м. Запоріжжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 02.12.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

На підставі вказаного судового наказу 11.01.2020 державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 60951759 (а.с. 7).

Згідно з розрахунком державного виконавця сума аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на квітнень 2020 року складала 2882,75 грн. на місяць; заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2020 складала 7939,75 грн. (а.с. 6).

З наданих позивачем дублікатів платіжних документів випливає, що останній сплачував на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі: лютий 2020 889,50 грн., березень 2020 887,50 грн., квітень 2020 888 грн., травень 2020 889,50 грн., червень 2020 908 грн., липень 2020 929,50 грн., серпень 2020 929,50 грн., вересень 2020 31,50 грн., жовтень 2020 887,21 грн. та листопад 2020 року 925,50 грн. (а.с. 95-99).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що під час видачі судового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, судом не було враховано матеріальний стан платника аліментів. Зокрема, що він проживає з батьками, які є непрацездатними та неповнолітньою сестрою. Отже вказані особи перебувають на його утриманні. Так, батько є пенсіонером за віком, мати страждає на ряд хронічних захворювань та потребує дороговартісного лікування.

Відповідно до копії довідки № 04-28-6-3114 від 10.03.2020 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.02.2005 (а.с. 10).

З наданої позивачем довідки Запорізького міського центру зайнятості № 11-24/658 від 02.09.2020 випливає, що ОСОБА_1 з 22.05.2020 має статус безробітного (а.с. 93).

Однак, у судовому засіданні позивач пояснив, що має неофіційний підробіток десь 5000 грн. на місяць: здає різного роду мотлох, підробляє фрілансером. У центрі зайнятості йому було запропоновано роботу продавцем на заробіток від 5000 до 8000 грн., але такий заробіток йому здався недостатнім та він відмовився. Запропонована робота на будівництві йому не підійшла через захворювання коліна. Зараз вирішується питання щодо можливого працевлаштування менеджером до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Факт перебування у позивача на утриманні батьків не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи та спростовується наступним.

Батько позивача ОСОБА_5 є пенсіонером за віком (а.с. 8). Розмір його пенсії позивачем не був підтверджений документально, однак позивач зазначив, що батько отримує щомісячно близько 6000 грн. Вказані обставини свідчать про те, що щомісячний дохід батька перевищує щомісячний дохід сина.

Довідка КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» не підтверджує факту непрацездатності матері позивача ОСОБА_6 через незадовільний стан її здоров`я та витрати позивача на її лікування.

З урахуванням встановлених обставин щодо отримання батьком позивача пенсії та працездатності його матері як за віком, так і за станом здоров`я, доводи позивача про перебування на його утриманні неповнолітньої сестри ОСОБА_7 , 2008 року народження також не підтверджені належними та допустимими доказами.

Надана позивачем виписка з особового рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджує факт витрачання ним кредитних коштів для оплати послуг експерта у справі про оспорювання батьківства у червні 2020 року у сумі 10540,70 грн. (а.с. 94).

Отже, під час розгляду справи не було встановлено зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів ОСОБА_1 , погіршення стану його здоров`я. Сама по собі відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для звільнення будь-кого з батьків від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

Запропонований позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини 1000 грн. щомісячно, є нижчим від мінімально встановленого розміру аліментів та, на думку суду, не відповідає інтересам дитини, не забезпечить їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2019, його позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.07.2020 про відкриття провадження у справі, сплату судового збору позивачеві було відстрочено до ухвалення судом рішення за результатами розгляду справи (а.с. 18).

Оскільки позивачеві відмовлено у задоволені позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з нього на користь держави.

Керуючись ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в дохід держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 25.11.2020.

Повне судове рішення складено 30.11.2020.

Суддя О.Л. Шалпегіна