Справа № 201/7797/20
Провадження № 2/201/2901/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020р. ПрАТ «Страхова група «ТАС» через свого представника - адвоката Сечка С.В. (діє на підставі довіреності № ГО 19/143 від 05.12.2019р. а.с. 24) звернулося із позовною заявою до ОСОБА_1 (а.с. 1 - 3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.09.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 30).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.12.2017р. приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Дніпро по вул. Повітрофлотській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2018р. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія АР №249193 від 09.12.2017р., відповідач керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2017р. № АК/4011230, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_1 .

На підставі повідомлення про настання страхової події від 11.12.2017р., заяви про страхове відшкодування від 21.12.2017р., ремонтної калькуляції №13953_05 від 20.12.2017р., складеного страхового акту №28673Р/05/2017 від 26.12.2017р. ПрАТ «СГ «TAC» відповідно до умов Полісу № АК/4011230 в межах ліміту здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 13 143,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 13143,00 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2101,00 грн.

Представник позивача адвокат Сечко С.В. надав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 46).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 13.10.2020р. і на 16.11.2020р., не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою, наданою Відділом обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 29). Конверт, яким була направлена судова повістка на 13.10.2020р. повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с. 34-35).

Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.12.2017р. приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Дніпро по вул. Повітрофлотській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2018р. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (справа № 205/8492/17).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія АР №249193 від 09.12.2017р., відповідач керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між ПрАТ «Страхова група «TAC» та ОСОБА_4 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2017р. №АК/4011230, за яким позивач застрахував майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 8).

На підставі повідомлення про настання страхової події від 11.12.2017р., заяви про страхове відшкодування від 21.12.2017р., ремонтної калькуляції №13953_05 від 20.12.2017р., складеного страхового акту №28673Р/05/2017 від 26.12.2017р. ПрАТ «СГ «TAC» відповідно до умов Полісу № АК/4011230 в межах ліміту здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 13 143,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування (а.с. 9 22).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Згідно з пунктом «б» підчастини 38.1.1 частини 38.1 статті 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За правилом пункту 1 частини 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, визначено, що водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії (пункт 1.10 ПДР).

Транспортні засоби належать до таких категорій: В автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів (пункт 2.13 ПДР).

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у справі №755/18006/15-ц (постанова суду від 04.07.2018р.) щодо розмежування понять «суброгація» та «регрес».

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулася зазначена ДТП, встановлена судовим рішенням (постановою суду), яке набрало законної сили.

Відповідач на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить обґрунтованого переконання, що майнові права позивача порушені, оскільки ним виплачено (в межах ліміту) потерпілому суму страхового відшкодування і наявна підстава, передбачена ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для регресного позову позивача (страховика), однак відповідачем зазначену суму позивачу не відшкодовано і відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про протилежне, тому позов слід задовольнити повністю.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «TAC» суму страхового відшкодування в розмірі 13 143 (тринадцять тисяч сто сорок три) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «TAC» сплачений судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний тексти рішення складений 26 листопада 2020 року.

Суддя Наумова О.С.