03.03.2020 Справа № 756/3041/20
Унікальний № 756/3041/2020
Справа № 2-о/756/284/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Євтушик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Оболонський районний у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування якої зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк помер її двоюрідний дід ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі слів заявника, 03.02.2020 р. зацікавленою особою заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, оскільки державні органи на території України не визнають документів наданих державними органами на території не підконтрольній Україні.

Тому заявник просить установити факт смерті свого двоюрідного діда ОСОБА_2 1929 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк.

У судове засідання жодна сторона не викликалась.

З урахуванням приписів ст. 317 ЦПК України про невідкладність розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності усіх учасників.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З лікарського свідоцтва про смерть форми №106/у за № 35 від 01.02.2020 р. убачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у м. Донецьк, причина смерті: церебральний атеросклероз.

Згідно з листом Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ) № 121/16.7-71 від 12.02.2020 р. заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 , так як документи, пред`явлені для реєстрації смерті, видані на тимчасово окупованій території України, стверджуючи про існування «квазідержави» -ДНР.

У даному випадку суд вважає за доцільне послатись на Лист ВССУ від 11.04.2017 №9-697/0/4-17 щодо недопустимості використання назв ДНР та ЛНР.

Так з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Тurkey», «Cyprusv v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Other v. Moldova and Russia») у зазначеному листі зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

«Результати аналізу судової практики щодо питань, які були предметом зазначеного листа, свідчать про те, що у цілому суди належним чином реалізують положення статті 257-1 ЦПК України та здійснюють розгляд по суті заяв, регламентованих цією правовою нормою.

У цьому контексті слід зважати на те, що така практика є неприпустимою, оскільки факт існування ані так званої «Донецької народної республіки», ані так званої «Луганської народної республіки» не визнається органами влади України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визнані тимчасово окупованими територіями відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

За правилами п. 5 ч. 2 ст. 294 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У відповідності до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Суд з`ясувавши усі обставини справи та дослідивши отримані докази, вважає за неможливе встановити факт смерті ОСОБА_2 1929 р.н. у м. Донецьк Україна, так як з доказів наданих заявником вбачається відсутність факту спорідненості між нею та померлою особою ОСОБА_2 , а тому відмовляє у задоволення заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 315, 319, 354-355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя К.А. Васалатій