Справа № 617/803/20
Провадження № 2/617/447/20
Р І Ш Е Н Н Я
02 грудня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Глоби М.М.,
за участю секретаря судового засідання - Павлюкової С.М.,
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 18.05.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надала суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, проси відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Зазначив, що 27.12.2005 року він уклав із АКБ «Райффайзенбанк Україна» договір поруки, відповідно до якого взяв зобов`язання нести повну солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту.
Суд, вислухавши пояснення відповідачів та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Повернення кредитних коштів повинно було відбуватися відповідно до графіку платежів, який є додатком № 3 до кредитного договору № ML-702/004/2005 від 27.12.2005 року (а.с.4-9).
Того ж дня між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SML-702/004/2005 від 27.12.2005 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався нести повну солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту (а.с.13).
Відповідно до копії витягу зі Статуту акціонерного товариства «ОТП Банк» він є правонаступником усіх прав та обов`язків акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» (а.с. 24-25).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Пунктом 4.2 договору поруки від 27.12.2005 року встановлено, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (т. 1 а.с. 13).
Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки від 27.12.2005 року про його дію до повного припинення зобов`язань боржника (п. 4.2) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» це не зміст кредитного договору, а реально існуючи правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом.
Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
За умовами договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.
У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в термін не пізніше 28.12.2020 року (п. 2 кредитного договору), сплачуючи її частинами (шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором).
Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Як вбачається з п. 4 кредитного договору та п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати банку проценти шляхом ануїтетних платежів у розмірі та у строки, визначені у Графіку платежів.
День сплати ануїтетного платежу, після укладання кредитного договору від 27.12.2005 року та його розмір чітко визначені у Графіку платежів до кредитного договору, так в суму платежу за розрахунковий період включається погашення основної суми кредиту, погашення процентів за користування кредитом та сплата раз на рік, платежів за послуги з страхування (а.с. 8-9).
Так, чергові платежі боржник ОСОБА_1 повинна була здійснювати кожного місяця, тобто з часу несплати кожного з платежів, відповідно до ст. 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя зобов`язань за кредитом.
З розрахунку заборгованості, який було витребувано від позивача ухвалою суду від 23.07.2020 року (а.с. 59-61) та надано 27.08.2020 року (а.с. 70-72), вбачається, що з січня 2006 року здійснювались платежі за кредитним договором, останній платіж по кредитному договору було здійснено 26.09.2014 року.
Наступне погашення кредиту, за умовами кредитного договору, мало б відбутися 29.09.2014 року, потім 27.10.2014 року і так далі, згідно з графіком (а.с. 9-10)
Ураховуючи те, що погашення кредиту 29.09.2014 року не відбулося, тому з 30.09.2014 року починає відраховуватися шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя за кожним щомісячним ануїтетним платежем.
Позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості з врахуванням позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи з позовом банк звернувся 08.05.2020 року, розрахунок заборгованості зазначений позивачем станом на 18.01.2019 року.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за відсотками у розмірі 5995,77 дол. США складається саме з заборгованості за щомісячними платежами.
З урахуванням дати останнього платежу 26.09.2014 року, та дати звернення до суду з даним позовом 08.05.2020 року, порука ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за відсотками вважається припиненою. В той час порука не може вважатися припиненою в частині вимог про дострокове стягнення кредитних коштів.
Щодо застосування строку позовної давності, про який зазначили відповідачі під час судового розгляду, надавши письмову заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12).
Згідно даних розрахунку заборгованості за кредитом та по процентах станом на 18.01.2019 року останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 26.09.2014 року, наступний платіж повинен бути здійснений 29.09.2014 року.
Таким чином, у даному випадку початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів розпочався 30.09.2014 року, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із відповідачів 08.05.2020 року.
Суд приходить до висновку, що 07.05.2017 року закінчився строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права про стягнення заборгованості за кредитом і вимоги про сплату процентів у період з 30.09.2014 року по 07.05.2017 року.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості за кредитом і вимоги про сплату процентів у період з 30.09.2014 року по 07.05.2017 року.
Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 27.12.2005 року за період з 08.05.2017 року станом на 18.01.2019 року у розмірі 8290,17 дол. США. Також з позичальника ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути заборгованість за відсотками за кредитним договором від 27.12.2005 року за період з 08.05.2017 року станом на 18.01.2019 року у розмірі 1256,52 дол. США.
Посилання відповідачів, що розрахунок заборгованості за кредитним договором зроблений без урахування сплачених платежів, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки відповідні платежі здійснювались не за чітко встановленим графіком та не у встановленому графіком розмірі, суми сплачені спочатку зараховувались на погашення відсотків за наданим кредитом, а не самого тіла кредиту. Також, вказані платежі здійснювались до 08.05.2017 року.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 7763 грн. 50 коп. (а.с. 3).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № ML-702/004/2005 від 27.12.2005 року у розмірі 8290,17 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за відсотками за кредитним договором № ML-702/004/2005 від 27.12.2005 року у розмірі 1256,52 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати у розмірі по 2007 грн. 25 коп. з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти діб з дня проголошення рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Вовчанський районний суд Харківської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач акціонерне товариство «ОТП Банк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, індекс 01033, , р/с НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 , МФО 300528.

Представник позивача Камінська Марина Ігорівна, місцезнаходження за адресою: м. Харків, провул. Банний, буд. 1.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя