П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року місто Київ

справа № 761/22481/15-ц

провадження №22-ц/824/1794/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Маліновської В.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 9 серпня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 23-05-И/09, згідно з умовами якого, відповідачу надано кредит в розмірі 49 000,00 дол. США строком до 9 серпня 2025 року та сплатою 12 % річних за його користування. Водночас, 9 серпня 2005 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір поруки № 23-05-П/09 (далі - договір поруки) з відповідачем ОСОБА_2 ..

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, проте відповідач порушує умови договору, несвоєчасно та не в повному обсязі повертає кредит, не сплачує проценти, внаслідок чого станом на 24 липня 2015 року має заборгованість у сумі 70 534,81 дол. США та 1 855 990,36 грн., з яких: сума заборгованості по основному боргу - 46 507,54 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 023 896,05 грн.; сума заборгованості по відсоткам - 24 027,27 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 528 977,17 грн.; сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн.; сума пені за прострочення сплати основного боргу - 1 821 523,64 грн., яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь, враховуючи укладення 9 серпня 2005 року договору поруки з ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року, частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 23-05-И/09 від 9 серпня 2005 року (станом на 24 липня 2015року) у розмірі 70 534,81 доларів США та 1 034 466,72 грн., з яких: сума заборгованості по основному боргу - 46 507,54 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України 1 023 896,05 грн.; сума заборгованості по відсоткам - 24 027,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України 528 977,17 грн.; сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн.; сума пені - 1 000 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково., ухвалу апеляційного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом апеляційного розгляду є рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В апеляційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд вважав встановленими обставини, які не були доведені позивачем, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом були порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він, на його думку, не відповідає дійсності. В оскаржуваному рішенні суд зазначив про стягнення тих самих сум, що і в заочному рішенні, при цьому, не звернув уваги ані на його тяжкий майновий стан , ані на тяжкий стан його здоров`я та наявність малолітніх дітей, а також на те, що він неодноразово звертався до банку з пропозиціями врегулювання спору. Також, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про виклик свідка - ОСОБА_3 , працівника банку, який міг би підтвердити або спростувати його твердження, що умови кредитного договору були змінені, а також підтвердити факт психологічного тиску з боку працівників банку, внаслідок якого у нього виник психіатричний розлад та цукровий діабет, що стало причиною його інвалідності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залучено до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» в якості правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В судове засідання ні представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ні представник ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», ні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень (т.3 а.с.127, 128, 129, 130, 131, 132), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 9 серпня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23-05-И/09, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 49000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 9 серпня 2025 року.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ВАТ "Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 23-05-П/09, за умовами якого ОСОБА_2 поручилась відповідати перед банком у повному обсязі а своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 23-05-И/09 від 9 серпня 2005 року.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, проте ОСОБА_1 умови договору належним чином не виконував, ним було порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих процентів за його користування, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Судом також установлено, що ОСОБА_1 з квітня 2009 року перестав сплачувати кошти в рахунок погашення тіла кредиту, з лютого 2015 року не вносив платежів по сплаті відсотків за користування кредитом, з червня 2010 року не здійснив сплату комісійної винагороди за користування кредитом.

Станом на 24 липня 2015 року сума простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 70534,81 долари США та 1855990,36 грн., з яких сума заборгованості по основному боргу - 46 507,54 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 1 023 896,05грн.; сума заборгованості по відсоткам - 24 027,27 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 528 977,17 грн.; сума заборгованості по комісії - 34 466,72 грн.; сума пені - 1 821 523,64 грн.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності (друга група з 4 серпня 2016 року, до 1 вересня 2017 року).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виконані договірні умови з погашення кредиту. Установивши, що розмір нарахованої позивачем пені значно більший від розміру заборгованості по кредиту, суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшив розмір пені, з 1821523 грн.64 коп. до 1000000 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.62 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Згідно з п.п.3 та 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Установлено, що відповідач ОСОБА_1 повинен був, згідно договірних умов, повернути отриманий кредит не пізніше дати остаточного погашення, а саме, до 9 серпня 2025 року.

Відповідно до п. 3.2 вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, в термін до 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтентого платежу, розмір якого за цим договором становить 539,53 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

За змістом пункту 3.8 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у наступних випадках: позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, в тому числі: позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8.

У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цими договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку.

2 лютого 2015 року позивач направив на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею та штрафними санкціями у строк до 20 лютого 2015 року (т.1 а.с.113).

Отже, виходячи з умов договору та дати пред`явлення вимоги до позичальника, строк виконання зобов`язання за кредитним договором вважається таким, що настав 21 лютого 2015 року, і з цього часу право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та комісію, а також пеню у розмірах, передбачених умовами договору, припиняється.

Таким чином, заборгованість по основному боргу складає 46507,54 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 21 329,83 доларів США ((24027,27 доларів США - (434,07 дол. США + 480,58 дол. США + 465,07 дол. США + 480,58 дол. США + 465,08 дол. США + 372,06 дол. США)). Заборгованість за комісією становить 32065 грн.92 коп. ( 34466 грн.72 коп. - ( 480 грн.16 коп. х 6 місяців)).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19) зроблено висновок, що «умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

За змістом кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання».

Судом установлено, що ОСОБА_1 з квітня 2009 року перестав сплачувати кошти в рахунок погашення тіла кредиту, з червня 2010 року не здійснював сплату комісійної винагороди за користування кредитом, а з січня 2015 року (останній платіж за грудень 2014 року) не сплачував платежі на оплату заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. До суду позивач звернувся з позовом у серпні 2015 року.

Аналіз договору поруки № 23-05-П/09 від 09 серпня 2005 року свідчить, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 6.2 договору поруки) не є встановленим сторонами строком дії поруки.

Зважаючи а те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, останній платіж був внесений ОСОБА_1 у грудні 2014 року, порука ОСОБА_2 припинилася до платежів за січень та лютий 2015 року.

За таких обставин ОСОБА_2 має нести солідарну відповідальність за невиконані ОСОБА_1 зобов`язання: по тілу кредиту в сумі 46389,64 доларів США (46507,54 дол. США - 117,90 дол. США), по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 20415,18 доларів США ( 21329,83 дол. США 914,65 дол. США), по комісії в сумі 31105 грн60 коп. (32065 грн.92 коп. - 960 грн.32 коп.). Особисто з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по основному боргу в сумі 117,90 дол.США, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 914,65 дол.США, заборгованість по комісії в сумі 960 грн.32 коп.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір пені виходив лише з того, що розмір нарахованої позивачем пені значно більший від розміру заборгованості по кредиту. Разом з тим поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, на які посилався відповідач та які мають істотне значення, зокрема, стан здоров`я ОСОБА_1 , якому встановлена друга група інвалідності по загальному захворюванню з обмеженням виконання певної роботи, періодичне лікування ОСОБА_1 у психіатричній лікарні, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , невеликий дохід ОСОБА_2 (т.1 а.с.83, 86, 88,89, 90).

Враховуючи те, що пеню, у розмірі передбаченому кредитним договором, банк має право нараховувати лише до 20 лютого 2015 року, тобто до дати, з якої банк змінив строк виконання основного зобов`язання, пеня по основному боргу складає 144057 грн.71 коп., пеня по відсоткам за користування кредитом 620295 грн.19 коп., пеня по комісії 53006 грн.64 коп. Разом з тим, оскільки порука ОСОБА_2 припинилася до двох щомісячних платежів за січень-лютий 2015 року, розмір пені має бути зменшений по тілу кредиту з 144057 грн.71 коп. до 105627 грн.80 коп. ( 144057 грн.71 коп. - 38429 грн.91 коп., по відсоткам за користування кредитними коштами з 620295 грн.19 коп. до 463519 грн.80 коп. (620295 грн.19 коп. - 156775 грн.39 коп.), по комісії з 53006 грн.64 коп. до 34176 грн.27 коп. ( 53006 грн.64 коп. - 18830 грн.37 коп.).

Отже, зважаючи на тяжкий майновий стан ОСОБА_1 , тяжкий стан його здоров`я, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей, а також враховуючи, що розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, колегія суддів уважає можливим зменшити на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені за прострочення по сплаті основного боргу, відсотків, комісії з 817359 грн.54 коп. до 10000 грн., що буде відповідати принципам розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить із пропорційності задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", заборгованість за кредитним договором № 23-05-И/09 від 9 серпня 2005 року у розмірі 66804,82 дол. США та 41105 грн.60 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу 46389,64дол.США, сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами 20415,18 дол. США, сума заборгованості по комісії 31105 грн.60 коп., сума пені 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", заборгованість за кредитним договором № 23-05-И/09 від 9 серпня 2005 року у розмірі 1032,55 дол. США та 960 грн.32 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу 117,90 дол. США, сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами 914,65 дол. США, сума заборгованості по комісії 960 грн.32 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", судовий збір за подання позовної заяви 1827 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус