Провадження № 2/638/276/20
РІШЕННЯ

іменем України

28.02.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Бадран В.Р.,

розглянувши позовну заяву Акціонерного Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» в правонаступництві Акціонерного товариства « АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми,-

встановив:

18 листопада 2013 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 від 05.09.2008 р. у розмірі 72 484,09 доларів США.

В обґрунтування позовних позивач посилається на те, що 05.09.2008 р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №№852-1-27/45/1/8-189, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 111 750 доларів США, зі сплатою 12,55% річних та кінцевою датою повернення кредиту 04.09.2015 р. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, порушила умови Договору кредиту у зв`язку із чим виникла заборгованість. Банк неодноразово звертався до відповідача із вимогою про погашення кредиту які залишилися невиконаними у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням від 20 січня 2014 року позовні вимоги задоволені.

Відповідно до заяви про перегляд заочного рішення від 06 вересня 2019 року, ухвалою від 23 вересня 2019 року вказане рішення скасоване.

Ухвалою суду від 31.01.2020 року АТ «Альфа-Банк» було залучено до участі у справі, як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Оліфенко О.В. в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Послався на додані документи, та вказав, що банк отримав кошти навіть у більшій сумі, чим позовні вимоги.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

05 вересня 2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір кредиту №852-1-27/45/1/8-189 на купівлю автотранспортних засобів.

Відповідно до п. 1.1. цього договору кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 111750,00 доларів США, зі сплатою 12,55 процентів річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 04.09.2015 р.

Згідно п. 1.1.2. цього договору кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки Mercedes - Benz, модель CLS 500.

Пунктом 4.1. цього договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.

05 вересня 2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк" (заставодержатель) та ОСОБА_1 (заставодавець) укладено договір застави № 852-2-27/45/1/8-97.

За п. 1.1. цього договору заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №852-1-27/45/1/8-189 від 05.09.2008 р. транспортний засіб Mercedes - Benz, модель CLS 500.

14 червня 2010 р. на виконання вимог 4.5 розділу XVII „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про акціонерні товариства", найменування акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк" було змінено на публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк", який являється його правонаступником.

Відповідно до абзацу 5 п. 1.2. Статуту ПАТ „Укрсоцбанк" (нова редакція), зареєстрованого 14.06.2010 р. державним реєстратором Голосіївської у м. Києві державної адміністрації, номер запису 7002827, ПАТ „Укрсоцбанк" є правонаступником АКБ СР „Укрсоцбанк", створеного в організаційно - правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов`язки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР „Укрсоцбанк".

Банк прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором від 05.09.2008 р. виконав в повному обсязі, шляхом видачі грошових коштів в сумі 111 750,00 доларів США, що еквівалентно 542021,03 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № НОМЕР_1 а від 05.09.2008 р.

Правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач зазначив, що відповідач порушила умови Договору кредиту, зокрема умови п. п. 1.1.1., 3.3.7., 3.3.8., щодо дотримання графіку погашення кредиту, строків й розмірів сплати відсотків, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.

В результаті порушення умов Кредитного договору № 852-1-27/45/1/8-189 від 05.09.2008 року станом на 18.09.2013 року заборгованість відповідача становила 72 484,09 доларів США, що становило 579 365,37 грн., з яких: заборгованість за кредитом 53 656,40 доларів США; заборгованість за відсотками 16 882,48 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1 945,22 доларів США.

В тексті позову позивач зазначав, що банк неодноразово звертався до відповідача із вимогою про погашення кредиту які залишилися невиконаними.

Згідно матеріалів справи банк дійсно звертався до відповідача із такими вимогами: 22.12.2008 р. з листом-повідомленням в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 31.12.2008 р.; 20.01.2009 р. з листом-повідомленням в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 31.01.2009 р.; 13.04.2009 р. з вимогою відповідно до п. 3.3.7, 3.3.8, в якій вимагалося протягом 30 днів повернути кредит в повному обсязі та сплатити усю заборгованість; 21.04.2009 р. з листом-повідомленням в якому вимагалося здійснити повне погашення кредиту до 30.04.2009 р.; також направлялися аналогічні листи-повідомлення від 20.05.2010 р., 21.06.2010 р., 20.07.2010 р.

Останній лист-повідомлення містить вимогу про повне повернення кредиту зі сплатою усієї заборгованості до 31.07.2010 р.

Згідно п. 3.3.8 Договору кредиту, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення Кредитора про невиконання п. 3.2.3.1-3.2.3.6 цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

При цьому, згідно п. 7.2 Договору кредиту така вимога вважається врученою з моменту проставлення штемпеля відділення зв`язку або з моменту вручення під розписку.

Таким чином, направивши відповідачу вимогу згідно п. 3.3.8 Договору кредиту банк фактично змінив дату виконання зобов`язання за договором, й строк є таким що настав з 31 дня після направлення вимоги.

Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.3.8 кредитного договором правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.

Представником відповідача у заяві про перегляд заочного рішення та під час судового засідання було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог банку, із посиланням на те, що пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 та постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16. Підстав відступити від цієї правової позиції під час розгляду справи №520/13078/15-ц Верховним Судом не встановлено.

З цього приводу суд вказує, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із частиною першої статтею 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З урахуванням встановлених обставин щодо направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачу суд приходить висновку, що строк позовної давності для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 18.11.2013 року сплинув.

При цьому, заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, для АТ «Альфа-Банк» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ «Укрсоцбанк».

Зазначені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, зробленими у постановах №569/12619/15-ц від 25.03.2019 р., №220/328/16-ц від 20.06.2018 р.

Отже, факт пропуску позивачем строку позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №852-1-27/45/1/8-189 до відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. 258,259,263,264 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» в правонаступництві Акціонерного товариства « АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2020 року.

Позивач: ПАТ Укрсоцбанк .

Позивач: АТ « АЛЬФА-БАНК» .

Відповідач: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 .

Суддя : Штих Т.В.