Справа № 484/3177/20
Провадження № 2/484/1352/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання -Бикова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Восковенка В.М.

відповідачки - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 10000грн. заборгованості за договором позики та 300грн. процентів за несвоєчасне повернення позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він на прохання відповідачки передав їй як позику гроші в сумі 10000грн на декілька днів, перерахувавши зазначену суму на її картку. На теперішній час кошти відповідачкою не повернуті, отже він також просить стягнути з неї відсотки відповідно до ст.. 625 ЦК України в сумі 300грн.

Ухвалою від 01.10.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, постановлено розгляд справи здійснювати в загальному порядку, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене підготовче засідання на 28.10.2020р.

15.10.2020р. до суду надійшов відзив, в якому відповідачка вказала, що у них з позивачем протягом останніх десяти років були гарні стосунки, вона разом відвідували заходи, гостювали у її батьків, родичів, деякий час вони разом проживали. Всі вважали їх подружжям. Грошові кошти в сумі 10000грн., про які йдеться в позовній заяві, позивач за власним бажанням перерахував їй, ця сума не є позикою.

Під час підготовчого засідання позивач вказав, що не потребує допомоги адвоката, наполягав, що сума, яку він перерахував на рахунок відповідачці, є саме позикою, яку вона зобов`язалась повернути, та підтримав свій позов у повному обсязі.

Відповідачка позов не визнала, вказуючи, що спірна сума грошових коштів є подарунком позивача, про що він сам їй повідомив. Домовленостей про повернення цих коштів у них не було.

Ухвалою суду від 28.10.2020р. підготовче провадження було закрите та справа призначена до розгляду на 12.11.2020р.

12.11.2020р. за клопотання позивача розгляд спарив був відкладений на 26.11.2020р.

26.11.2020р. до суду через канцелярію надійшла заява від позивача про уточнення позову, в якій позивач змінив підстави позову, вказавши, що через он лайн банкінг «Приват24» грошові кошти в сумі 10000грн. він перерахував відповідачці помилково, через свою неуважність, помилково обравши відповідачку у грошовому шаблоні, хоча мав намір перерахувати ці кошти своєму синові. Про помилку він дізнався не одразу, а коли дізнався, звернувся до відповідачки з проханням повернути ці кошти. З відповідачкою вони ніколи не проживали однією сім`єю. Вважає, що грошові кошти відповідачка отримала без будь-якої правової підстави.

Ухвалою суду від 26.11.2020р. вказана заява була залишена без розгляду.

Під час розгляду справи позивач наполягав на обставинах, вказаних у заяві про уточнення позову, яка залишена без розгляду, стверджуючи, що грошові кошти він перерахував відповідачці помилково, намагавшись переслати гроші синові. Коли дізнався про помилку, у жовтні 2019р., він став вимагати відповідачку повернути коти, але вона відмовилась.

Відповідачка позов не визнала, вказавши, що дійсно, позивач перерахував їй гроші в сумі 10 000грн., повідомивши їй що це є подарунком. Раніше він неодноразово дарував їй різні речі, оскільки вони перебували у дуже гарних відносинах.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, суд дійшов наступного.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

При цьому кожна сторона кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем надана суду копія дублікату квитанції, згідно якої 14.07.2019р. ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10050,25грн.

Під час розгляду справи позивач наполягав на підставу позову, яку він зазначив у заяві про уточнення позовних вимог, незважаючи на те, що така заява була залишена без розгляду, вказавши, що спірні кошти, отримані позивачем без будь-якої правової підстави, отже належать поверненню.

При цьому представник позивача, посилаючись на практику Верховного Суду, вказав, що суд має право самостійно визначити, яку норму права необхідно застосувати до обставин, викладених сторонами.

В постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Однак, в даному випадку відсутні підстави для застосування вказаної правової позиції, оскільки під час розгляду вказаної справи підстави позову були не змінні, однак у даній справі, крім норми матеріального права, що належить застосуванню, позивач істотно змінив самі обставини справи.

Отже, враховуючи, що заява про зміну підстав позову залишена судом без розгляду, позивач на надав суду заяву про відмову від позову, розгляд справи суд здійснює в межах позовної заяви, поданої до суду 25.09.2020р., за вказаними у ній підставами позову.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зміст дублікату квитанції, наданого позивачем, не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем від позивача певної грошової суми у борг.

Отже підстави для стягнення вказаної суми як боргу за договором позики відсутні, отже в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 10 300грн. залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя Н.А.Медведєва

Повне судове рішення складене 01.12.2020р.