Справа № 589/4729/17
Провадження № 2/589/40/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Литвинко Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

29.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 17.06.2011 року сторони уклали договір, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов договору, несплатою кредитних коштів станом 30.09.2017 року утворилася заборгованість на суму 42110,44 грн, яка складається з наступного: 3875,22 грн - заборгованість за кредитом; 32653,77 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1981,45 грн - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість на суму 42110,44 грн та понесені судові витрати.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 10.10.2019 року надала до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини, а внаслідок умисних протиправних дій сторонньої особи, що злочинним шляхом заволоділа її жіночою сумкою, у якій знаходились особисті речі, її документи та банківська картка. За даним фактом встановлено винну особу та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2019 року, який набрав законної сили. Також зазначила, що поінформувала як правоохоронні органи, так і сам банк про викрадення банківської картки та заблокувала викрадену у неї банківську картку. Після чого, згодом їй стало відомо, що обвинувачений самостійно розблокував банківську картку, використовуючи її особисті дані. До спливу трьохденного терміну вона особисто повідомила про незаконне використання заблокованої викраденої банківської карти представників центрального відділення ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого на той час в АДРЕСА_1 . Керуючись вказівками працівників банку надала пояснення за усіма вищевикладеними обставинами та долучила відповідні документи, які отримала у слідчого, який проводив досудове розслідування, зокрема, витяг з кримінального провадження та довідку, з якої вбачалось, що її визнано у встановленому законом порядку потерпілою стороною за фактом викрадення майна, документів, що підтверджують громадянство України та посвідчують її особу та банківських карт.

09.12.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій представник позивача просив повністю задовольнити вимоги позову, мотивуючи тим, що вимоги позивача відповідають вимогам закону та визначені умовами договору.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надавав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням відзиву на позов.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, встановив наступне.

17.06.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до договору, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,0 % в місяць, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Строк внесення щомісячних платежів визначено сторонами до 25 числа місяця, слідуючого за звітним, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 5, 6).

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами, що Банком було видано відповідачу кредитну картку та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У позові позивачем зазначено, що за кредитним договором відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року становить 42110,44 грн та складається з: 3875,22 грн - заборгованість за кредитом; 32653,77 грн - заборгованість за процентами; 3100 грн - заборгованість по комісії та пені; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1981,45 грн - штраф (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 610 , 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та належним чином виконувала свої зобов`язання щодо повернення кредиту. Заборгованості на рахунку картки напередодні 27.01.2015 року у відповідачки не було і вона мала залишок власних коштів в розмірі 5,59 грн.

27.01.2015 року з банкоматів чотирма операціями були зняті кошти, загальна сума яких складає 3800 грн. Крім того, як вбачається з виписки по банківській картки відповідача, за зняття коштів 27.01.2015 року на суму 3800 грн банком також була утримана комісія в розмірі 153,06 грн. Після чого, 26.02.2015 року була внесена сума погашення заборгованості в розмірі 25,25 грн та 25.03.2015 року в розмірі 140 грн. Проте, як вбачається з деталей операції, дані кошти були внесені в рахунок заборгованості автоматично, шляхом переведення коштів з іншого рахунку відповідача.

Поряд з цим, судом встановлено, що кредитні кошти 27.01.2015 року були зняті з карткового рахунку відповідача шляхом вчинення злочину щодо неї, що підтверджується наступним.

15.04.2019 року вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі № 589/1206/16-к ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Вказаним вироком суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , діючи повторно, 27 січня 2015 року близько 20 години, перебуваючи біля одного з будинків по вул. Чехова в м. Шостка, маючи умисел на відкрите, з корисливого мотиву, викрадення чужого майна, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, підійшов ззаду до раніше незнайомої ОСОБА_1 , у якої на лівому плечі висіла сумка, та штовхнув останню рукою в спину, від чого вона впала на землю. Потім ОСОБА_2 вихопив у потерпілої ОСОБА_1 сумку, та протиправно заволодів майном: мобільним телефоном «Nokia 2710с-2», чорного кольору, вартістю 317 грн 13 коп, стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн, грошима в сумі 120 грн, сумкою, кульковою ручкою, блиском для губ, гігієнічною помадою, лаком для нігтів, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 447 грн 13 коп, після чого з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Під час вчинення ним відкритого викрадення майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заволодів банківською карткою банку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , яка перебувала в сумці останньої. Після чого ОСОБА_2 , діючи повторно, маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, прослідував до банкомату відділення «Приватбанк», який розташований по вул. Садовий бульвар (кол. - Леніна), 5 м. ІІІостка, де із зазначеної банківської картки банку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , зняв гроші в сумі 900 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, 27.01.2015 року у вечірній час, ОСОБА_2 прослідував до банкомату відділення «Приватбанк», який розташований по вул. Свободи (кол. - К. Маркса), 40 м. Шостка, де із зазначеної банківської картки банку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , зняв гроші в сумі 1900 грн.

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, 27.01.2015 року у вечірній час ОСОБА_2 , з банкомату BRANCH 10018-096, що розташований у м. Шостка, із зазначеної банківської картки банку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , зняв гроші в сумі 1000 грн. В результаті цих злочинних дій ОСОБА_2 викрав за допомогою банківської картки банку «Приват Банк» № НОМЕР_1 гроші на загальну суму 3800 грн, що належать ОСОБА_1 , та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитні кошти, за неповернення яких банком було нараховано відсотки та штрафні нарахування не отримувались відповідачем, як позичальником за кредитним договором.

Грошові кошти, зазначені у позові як тіло кредиту, є за своєю правовою природою з урахуванням встановлених судом обставин, майновою шкодою, завданою юридичній особі неправомірними діями винної у скоєнні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 13.05.2015 року по справі №6-71цс15, - не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, свідчить про відсутність вини, як підстави цивільно-правової відповідальності.

Оскільки під час розгляду справи винних дій відповідача, як власника платіжної картки щодо розголошення особистого коду платіжної картки та інших відомостей, необхідних для ідентифікації власника картки та користування кредитними коштами на рахунку, що передувало зняттю кредитних коштів з рахунку відповідача, не встановлено, а списання грошових коштів з карткового рахунку 27.01.2015 року відбулося не за розпорядженням ОСОБА_1 , як власника рахунку, а внаслідок вчинення злочину, якому вона не сприяла, відповідач не повинна нести за такі операції цивільно-правову відповідальність у вигляді сплати кредиту, процентів, пені та штрафів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-82, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Повний текст рішення складено 31.01.2020 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Т.В.Литвинко