Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1475/19 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 96 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 275/1475/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, заінтересована особа - відділ державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Данилюк О.С.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт неправильності в актовому записі № 17077 від 15 жовтня 2019 року, вчиненому відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено дату народження померлої ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та внести зміни до даного актового запису, заначивши дату народження останньої « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зокрема зазначала, що у свідоцтві про смерть її двоюрідної сестри ОСОБА_2 вказана дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як вірною датою народження є 9 грудня 1950 року. Внаслідок зазначеної помилки вона позбавлена можливості отримати допомогу на поховання, оскільки вона здійснювала поховання сестри.

Також зазначала, що з питанням про виправлення описки у свідоцтві зверталась до заінтересованої особи та Брусилівського районного відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, проте отримала відмови та рекомендації звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про існування спору про право, адже встановлення цього факту є підставою для безспірного та безперешкодного отримання у відповідних державних органах коштів на поховання.

Відповідно до п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 07 липня 1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», даний спір розглядається в порядку окремого провадження. Крім того, заявниця посилається на те, що з вищевказаної постанови випливає, що суди розглядають заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану у випадку невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при їх складані в тій частині запису, в якій встановлено неправильність, а не записів всього акту виданого відповідним органом, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо відмови у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту неправильності в актовому записі та внесення змін в актовий запис не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а повинні позглядатись за правилами позовного провадження й лише у випадку відмови органу реєстрації у внесенні відповідних змін до такого актового запису.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті ( ч. ст.9 Закону України « Про державну реєстрацію акиів цивільного стану»).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову у цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про моживість її оскарження в судовому порядку ( ч.1 ст.22 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими ( міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Однак, передбачена законодавством можливість оскарження до суду відмови у внесенні змін до актового запису не свідчить про те, що особа позбавлена можливості ставити питання про встановлення факту неправильності в актовому записі в судовому порядку.

Так, відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У своїй заяві, поданій до суду в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просила встановити факт неправильності запису про дату народження її двоюрідної сестри ОСОБА_2 у актовому записі про смерть та зобов`язати орган державної реєстрації внести відповідні зміни у цей актовий запис.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також встановлює, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним ( ч.3 ст.270 ЦК України). Заявниця звернулась до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади зазначення достовірної інформації про дату народження ОСОБА_2 у актовому записі, а не з метою оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до такого актового запису.

Отже, предметом розгляду судом у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують дату народження ОСОБА_2 , та залежно від цих обставин вирішення питання про неправильність дати її народження, яка зазначена у актовому записі про смерть.

Відповідно до приписів ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або для створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захист прав ОСОБА_1 можливий лише шляхом пред`явлення нею позову про оскарження відмови у внесенні змін до актового запису.

Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року ( справа №425/2737/17) та від 13 березня 2019 року ( справа №466/1150/18), у яких зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання внести зміни до цього запису.

Таким чином, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,379,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: