Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 569/13410/16-ц

провадження № 61-10829св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг»,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області, у складі судді Бердія М. А., від 22 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М., від 15 жовтня

2019 року.

Короткий зміст позову та його обґрунтування

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т. В.

про визнання протиправними дій нотаріуса та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2018 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» (далі - ТОВ КБ «Арма») було укладено іпотечний договір № 31/07/840-N/5-2, предметом якого є житловий будинок

АДРЕСА_1 . До Державного реєстру іпотек щодо житлового будинку АДРЕСА_1 02 вересня 2008 року внесено запис про іпотеку за № 2897836 та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - запис про обтяження № 2897715 на підставі договору іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня

2012 року у справі № 2-4247/11 змінено рішення Рівненського міського суду від 30 червня 2011 року та звернуто стягнення на зазначений житловий будинок, який є предметом іпотеки, і квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 вересня 2008 року № 31/07/840-N/5 шляхом надання

ТОВ КБ «Арма», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «РК «Фактор» (далі - ТОВ «РК «Фактор»), як іпотекодержателю, права на продаж будь-якій особі покупцеві з усіма повноваженнями та отримання будь-яких документів, необхідних для здійснення продажу. 20 серпня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції накладено арешт на вказаний житловий будинок та оголошено заборону його відчуження. 16 жовтня 2013 року приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і внесено запис № 2897610 про право власності на будинок АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія

«ФК Факторинг» (далі - ТОВ «ФК «ФК Факторинг») на підставі заочного рішення Рівненського міського суду від 30 червня 2011 року у справі

№ 2-4247/11. Зазначав, що у той же день приватний нотаріус вніс запис до реєстру про припинення іпотеки та запис про обтяження. Також в той же день приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вніс запис № 2900174 про право власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1084. 06 травня 2015 року нотаріус вніс зміни до реєстру, видалив підставу виникнення права власності ОСОБА_3 на зазначений будинок - договір купівлі-продажу та вніс запис про підставу - дублікат договору купівлі-продажу № 309 від 06 травня 2015 року.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати протиправними дії приватного нотаріуса по проведенню 16 жовтня 2013 року державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також визнати протиправними та скасувати рішення нотаріуса від 16 жовтня 2013 року

№ 6832971 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ФК Факторинг» і рішення від 16 жовтня 2013 року № 6839747 про державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області

від 22 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії нотаріуса по проведенню 16 жовтня 2013 року державної реєстрації права власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 .

Визнано протиправним і скасовано рішення нотаріуса № 6832971

від 16 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності

на житловий будинок АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК«ФК Факторинг» .

Визнано протиправним і скасовано рішення нотаріуса № 6839747

від 16 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності

на житловий будинок АДРЕСА_1

за ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус вправі здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії, тобто його повноваження на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються виключно зі вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Натомість 16 жовтня

2013 року відповідачем нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася, а отже посвідчення факту виникнення, переходу чи припинення права власності на нерухоме майно не відбувалося. Районний суд зазначив, що всупереч вимогам пункту 5 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусом здійснено реєстрацію прав на нерухоме майно за ТОВ «ФК «ФК Факторинг» і ОСОБА_3 за наявності діючих арешту нерухомого майна й заборони його відчуження, застосованих органом державної виконавчої служби.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого

2019 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції, зазначивши при цьому, що у нотаріуса не було достатніх підстав для зняття заборони відчуження нерухомого майна - житлового будинку

АДРЕСА_1 . Нотаріусом при посвідченні за реєстровим № 1185 договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку порушено вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки до примірника правочину не долучено правовстановлюючого документа та довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що державна реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 проведена з порушенням вимог частини сьомої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, апеляційний суд вказав, що нотаріусом до реєстру було внесено запис про зняття заборони відчуження спірного будинку, у той час як зняття заборони у відповідності до статті 34 Закону України «Про нотаріат» не є нотаріальною дією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року і закрити провадження у справі, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що предметом позову у справі, яка переглядається, є перевірка дій нотаріуса як суб`єкта владних повноважень, тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. На думку заявника, суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 04 квітня

2018 року у справі 826/9928/15, від 04 квітня 2018 року у справі

№ 817/567/16, від 13 червня 2018 року у справі № 803/1125/17, та помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства. Заявник вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 вересня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 31/07/840-N/5, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США для придбання житлового будинку зі сплатою 18 % річних строком до 01 вересня 2018 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 02 вересня

2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2, предметом якого є будинок

АДРЕСА_1 .

02 вересня 2008 року до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо будинку АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А. внесено запис про заборону відчуження іпотечного майна від 02 вересня 2008 року № 7838005.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 30 червня 2011 року у справі № 2-4247/11 cтягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ТОВ КБ «Арма» заборгованість у сумі 480 544,31 грн.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , шляхом надання ТОВ КБ «Арма», як іпотекодержателю, права на продаж вищевказаної квартири будь-якій особі-покупцеві з усіма повноваженнями та з отриманням будь-яких документів, необхідних для здійснення продажу.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом надання ТОВ КБ «Арма» як іпотекодержателю права на продаж вищевказаного домоволодіння будь-якій особі-покупцеві з усіма повноваженнями та з отриманням будь-яких документів, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2012 року у справі № 2-4247/11 рішення суду першої інстанції скасовано частково. Позов ТОВ КБ «Арма» задоволено частково. Звернуто стягнення на зазначені житловий будинок і квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 вересня 2008 року №31/07/840-N/5 у розмірі

383 637,91 грн шляхом надання ТОВ «КБ «Арма», правонаступником якого є ТОВ «РК «Фактор», як іпотекодержателю права на продаж будь-якій особі покупцеві з усіма повноваженнями та отримання будь-яких документів, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Під час примусового виконання судового рішення у справі № 2-4247/11

постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 20 серпня 2012 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , як боржнику, у межах суми звернення стягнення - 480 544, 31 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

16 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. як державним реєстратором прийнято рішення за індексним номером 6832971 щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ФК Факторинг» на підставі заочного рішення Рівненського міського суду

від 30 червня 2011 року у справі № 2-4247/11.

16 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. відповідно до заяви

ТОВ «ФК «ФК Факторинг» внесено до реєстру відомості про припинення іпотеки та обтяження.

18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 6839747) та внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1084.

06 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. прийнято рішення про внесення змін до реєстру та видалено підставу виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 1084 і зазначено як підставу дублікат договору купівлі-продажу від 06 травня 2015 року № 309.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позову) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент подання позову) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України, у редакції чинній на момент подання позову).

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема, між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Заявляючи вимоги про визнання протиправними дій та скасування рішень приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок, позивач мав на меті захистити своє право власності на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 - від порушень з боку інших осіб: ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «ФК Факторинг», за якими таке право було зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішеньрішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня

2016 року у справі № 569/12023/15-ц, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 16 жовтня 2013 року між

ТОВ «ФК «ФК Факторинг» та ОСОБА_3 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами не є спором учасників публічно-правових відносин, оскільки приватний нотаріус як державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності на спірний будинок, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржувані рішення стосувались реєстрації прав не позивача, а інших осіб:

ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «ФК Факторинг».

З огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, суди правильно вирішили спір у порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли з приводу права власності на спірний житловий будинок. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржених реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Схожі правові висновки за подібних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року

у справі № 695/500/17 (провадження № 14-60цс19), від 04 вересня

2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18),

від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16 (провадження

№ 11-202апп18), від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17 (провадження № 11-1132апп18), від 06 лютого 2019 року у справі

№ 809/1018/17 (провадження № 11-1220апп18), від 29 травня 2019 року

у справі № 815/4063/15 (провадження № 11-230апп19), від 21 серпня

2019 року у справі № 362/5657/17 (провадження № 14-331цс19),

від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а (провадження

№ 11-1506апп18), від 26 лютого 2020 рокуу справі № 826/16336/17(провадження № 11-817апп19), від 16 вересня 2020 рокуу справі

№ 804/8836/17 (провадження № 11-1165апп18).

У свою чергу необґрунтованим є посилання касаційної скарги на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 826/9928/15,

від 04 квітня 2018 року № 817/567/16, від 13 червня 2018 року у справі

№ 803/1125/17, оскільки Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чітких критеріїв визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження

№ 11-377апп18) відступила від своїх висновків, викладених у постановах

від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15,

від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року

у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16,

від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018 року

у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17

та № 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Доводи касаційної скарги, які зводяться лише до порушення судами попередніх інстанцій правил суб`єктної та предметної юрисдикції, є необґрунтованими.

Підстави для передачі справи, яка переглядається, на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні, оскільки Велика Палата Верховного Суду вже викладала у зазначених вище постановах висновок щодо питання предметної та суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Інші учасники справи судові рішення у касаційному порядку не оскаржили.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, встановив відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки судові рішення ухвалені з дотриманням правил суб`єктної та предметної юрисдикції. Підстави для закриття провадження у справі відсутні.

З урахуванням наведеного касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 22 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович