Ухвала

Іменем України

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 333/468/15-ц

провадження № 61-739ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення суми.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 були внесені на депозитні рахунки до відокремленого підрозділу АТ КБ «ПриватБанк» філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні депозитні вклади: договір від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 (вклад «Стандарт») на суму 5 000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою відсотків у розмірі 9 % річних; договір від 07 лютого 2013 року

№ SAMDN1223 (вклад «Універсальний») на суму 3 000 доларів США строком на 1 рік зі сплатою відсотків у розмірі 9,5 % річних; договір

від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») на суму 7 195,25 доларів США строком на 1 рік зі сплатою відсотків у розмірі

10 % річних, з поповненням вкладу 13 січня 2014 року на 1 000 доларів США. Згідно з електронною заявою від 29 жовтня 2012 року здійснено вклад «Копілка» на суму 2 334,12 грн зі сплатою відсотків у розмірі 20 % річних.

За умовами, договори автоматично продовжувались на той же строк, кілька разів, оскільки позивач не витребовувала кошти після закінчення строку їх дії. З травня 2014 року вона неодноразово зверталась до відповідача щодо видачі коштів за вкладом, однак, у видачі коштів їй відмовили, оскільки відділення відповідача у Автономній Республіці Крим не працюють.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суми банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором

від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 у розмірі 4 292,24 доларів США; за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 - 9 263,46 доларів США; за вкладом «Копілка» від 29 жовтня 2012 року - 2 759,13 грн, а всього на суму 13 555,70 доларів США та 2 759.13 грн.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитними договорами від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223, від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 у розмірі 13 555,70 доларів США, за депозитним договором «Скарбничка» від 29 жовтня 2012 року - 2 759,13 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 13 липня 2016 року, з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ

від 14 вересня 2016 року про виправлення описки, рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 січня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 в сумі 7 158,77 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 в сумі 5 023,50 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 в сумі 10 862,01 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за вкладом «Копілка» від 29 жовтня 2012 року в сумі 3 513,33 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами укладенні договори банківських вкладів, проте, на вимоги позивача повернути суми вкладів та нараховані відсотки банк не реагував, посилаючись на те, що кошти вносились у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору. Однак, саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а неможливість філії у зв`язку із ліквідацією, відсутністю коштів чи інших обставин виконати умови договору покладають тягар невиконаного зобов`язання на юридичну особу, якою і є відповідач у цій справі, від імені якого філією і укладались вказані договори.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 січня

2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскаржуваною постановою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя

від 25 січня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 у сумі 6 394,66 доларів, з яких: сума вкладу - 5 000 доларів США; сума процентів за вкладом - 1 394,66 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 у сумі 3 418,90 доларів США, з яких: сума вкладу - 3 000 доларів США; процентів за вкладом - 418,90 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 у сумі 9 084,82 доларів США, з яких: сума вкладу - 8 195,25 доларів США; сума процентів за вкладом - 889,57 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржувана постанова апеляційного суду мотивована тим, що між

ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені три договори банківського вкладу, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути позивачу суми депозитних вкладів, внесені ним згідно з умовами вказаних договорів, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога позивача про стягнення сум вкладів є обґрунтованою.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування грошовими вкладами, оскільки не встановлено, коли саме відбулося дострокове припинення нарахування відсотків, а також те, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неповного виконання їх умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами за відсотковими ставками, передбаченими цими договорами, та не врахував, що договорами не визначено розміру процентної ставки за користування депозитами у разі закінчення терміну їх дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ними. Тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування грошовими вкладами не підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому перегляду у касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Апеляційний суд установив, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три вищезазначені договори банківського вкладу:

- договір від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач внесла кошти в сумі 5 000, доларів США на строк 12 місяців по 22 листопада 2013 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 9 % річних;

- договір від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Універсальний» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти в сумі в сумі 3 000 доларів США на строк 12 місяців по 07 лютого 2014 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 9,5 % річних;

- заява від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти в сумі 7 195,285 доларів США на строк 12 місяців по 24 грудня 2014 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 10 % річних з поповненням суми вкладу на 1 000 доларів США 13 січня 2014 року.

На підтвердження надано оригінал та засвідчені копії: договору

від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 (вклад «Стандарт»); договору від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 (вклад «Універсальний»), заяви від 24 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт»); квитанцій про внесення коштів за депозитними договорами від 22 листопада 2012 року

№ SAMDN9953 на суму 5 000 доларів США; від 07 лютого

2013 року № SAMDN1223 (вклад «Універсальний») на суму 3 000 доларів США, за заявою від 24 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») на суму 7 195,25 доларів США та на суму 1 000 доларів США.

Позивачем не надано ані оригіналу договору банківського вкладу «Копілка» від 29 жовтня 2012 року на суму 2 334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних, ані оригіналу платіжного документу на підтвердження зарахування коштів на банківський рахунок.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути позивачу суми депозитних вкладів, внесені ним відповідно до умов вказаних договорів депозиту, а відмова від такого повернення є неправомірною.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неповного виконання їх умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами за відсотковими ставками, передбаченими цими договорами, та врахувавши, що договорами не визначено розміру процентної ставки за користування депозитами у разі закінчення терміну їх дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ними, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у визначеному розмірі.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення суми, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк