Провадження №2/359/737/2020
Справа №359/8189/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За час свого життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповів ОСОБА_1 . Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок «А» з господарськими будівлями і спорудами: веранда «а1», ганок «а2», літня кухня «Б», погріб з шийкою «В», сарай «Г», сарай «Д», убиральня «Е», сарай «З», огорожа «N-3», огорожа «N-4», вимощення «N-5», хвіртка «N-6», ворота «N-7», колодязь «К», що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Сторони у судове засідання не з`явилися. Натомість, представник позивача ОСОБА_3 надав заяву, якою підтримав пред`явлений позов, а розгляд справи просив здійснити за його відсутності.

Сільський голова Тур А.І. також направив заяву, якою просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, а також зазначив, що проти позову не заперечує та просить його задовольнити.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я (а.с.8).

12 квітня 2007 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Чорнойван Г.М., зареєстрований в реєстрі за №287. Згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_1 (а.с.9).

У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З копії спадкової справи №196/2009, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.40). Таким чином, вона прийняла спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 .

Встановлено, що згідно книги погосподарського обліку Іванківської сільської ради Бориспільського району ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Житловий будинок побудований у 1961 році. Вказана обставина підтверджується довідкою №637 від 05 червня 2019 року, виданою Іванківською сільською радою Бориспільського району, а також копією погосподарської книги Іванківської сільської ради за період з 2006-2010 роки, довідкою про право власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину або його частину від 17 листопада 2009 року (а.с.16,17-20,21).

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виданої КП БРР БР «БТІ», житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 побудований у 1961 році (а.с.13).

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України та ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з положенням ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 .

Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця ОСОБА_2 виникло право власності на вказаний будинок.

У відповідності до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З листа державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори Черненко Н.Б. №783/02-14 від 17 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Оскільки, ОСОБА_2 не надано оригіналу правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок (а.с.15).

Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте оформити своє право на спадщину не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Тому суд, вважає, що з метою захисту та відновлення спадкових прав позивача за допустиме визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок «А» з господарськими будівлями і спорудами: веранда «а1», ганок «а2», літня кухня «Б», погріб з шийкою «В», сарай «Г», сарай «Д», убиральня «Е», сарай «З», огорожа «N-3», огорожа «N-4», вимощення «N-5», хвіртка «N-6», ворота «N-7», колодязь «К», що знаходяться в АДРЕСА_1 .

До вказаного висновку суд приходить також враховуючи ту обставину, що за змістом характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами КП БРР БР «БТІ», при проведенні технічної інвентаризації станом на 15 січня 2020 року встановлено, що хвіртка «N-6», ворота «N-7», побудовані в 2015 році (а.с.13).

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Враховуючи, що вказані хвіртка «N-6» та ворота «N-7», побудовані після смерті ОСОБА_2 , тому у нього не виникло право власності та в порядку спадкування до ОСОБА_1 не перейшло право власності на ці господарські будівлі та споруди.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абз.3 ч.2 ст.331, ст.392, ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А» з господарськими будівлями і спорудами: веранда «а1», ганок «а2», літня кухня «Б», погріб з шийкою «В», сарай «Г», сарай «Д», убиральня «Е», сарай «З», огорожа «N-3», огорожа «N-4», вимощення «N-5», хвіртка «N-6», ворота «N-7», колодязь «К», що знаходяться в АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про визнання права власності на хвіртку «N-6» та ворота «N-7» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 лютого 2020 року.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський