Справа № 646/2531/19
Провадження № 2/639/525/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

за участю представника відповідача АТ "«УкрСиббанк» - адвоката Лукашенка О.В.,

представника третьої особи - адвоката Колосова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу № 646/2531/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» , ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору поруки,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» , ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в якій просить суд визнати недійсним договір поруки № 41144 від 11 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , з моменту укладення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.09.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, на забезпечення належного виконання якого в цей же день укладено договір поруки № 41144 від 11.09.2006 між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . За твердженнями банку, право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення передані банком третій особі ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу № 1 від 12.12.2011.

Позивач вважає, що кредитний договір є неукладеним, а договір поруки є недійсним, оскільки сторони договору домовились, що умови кредитного договору будуть вважатися чинними лише за умови наявності підписів сторін на кожному аркуші кредитного договору, але позичальник не підписав графік погашення кредиту (з 42 до 96 платежів), який є невід`ємною частиною кредитного договору. Також, позивач зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину (АКІБ «УкрСиббанк») навмисно ввела другу сторону ( ОСОБА_1 ) в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним (в даному випадку існування зобов`язання щодо якого укладено договір забезпечення). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тому, позивач дійшов висновку, що забезпеченню підлягає тільки дійсне зобов`язання. У зв`язку з тим, що кредитний договір є неукладеним, то він не має жодних правових наслідків і не підлягає забезпеченню.

Позивач вказує, що в момент вчинення правочину щодо забезпечення кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» введено в оману ОСОБА_1 щодо дійсності основного кредитного договору, тому позивач вважає, що способом поновлення його порушених прав є визнання договору поруки недійсним. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

08.08.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 18-19).

15.10.2019 ухвалою суду цивільну справу направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 71-72).

Вказана справа відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2019 передана у провадження судді Гаврилюк С. М. (а.с. 77).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с. 83-85).

28.02.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання (а.с. 111-112).

26.03.2020 ухвалою суду, відповідно до п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України, відкладено судове засідання за клопотанням представника відповідача Акціонерного товариства «УкрСиббанк» Лукашенка О.В. у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів для запобігання розповсюдження коронавірусу COVID-19. (а.с. 140-141).

Ухвалою суду, постановленою 22.05.2020, не виходячи до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача до 19.06.2020.

Позивач у судовому засіданні 19.06.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» адвокат Лукашенко О. В., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

У відзиві банк зазначає, що твердження ОСОБА_1 про неукладеність кредитного договору не відповідають дійсності, банком позичальнику видані кредитні кошти, ОСОБА_2 здійснювала часткове повернення кредиту, рішення суду, яким би була встановлена неукладеність кредитного договору, - відсутнє. АТ «УкрСиббанк» не вважає кредитний договір № 0 від 11.09.2006 неукладеним, відповідно, поняття «заперечення або замовчування обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину», на яке посилається позивач, до правовідносин щодо оспорюваного договору поруки, застосовані бути не можуть (а.с.92).

Представник третьої особи адвокат Колосов А. В., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивачем не наведено жодного вагомого аргументу, який би міг поставити під сумнів чинність оспорюваного ним правочину, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 28.08.2019 (а.с. 27-28). Окрім того, у відзиві третя особа вказує, що 27.12.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 646/8650/17, яким визнано припиненою поруку, яка була встановлена згідно із договором поруки № 41144 від 11.09.2006, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». Вказане рішення скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 28.03.2019 та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Наразі дана справа знаходиться в провадженні Верховного Суду. Також зазначено, що жодного судового рішення, яким би договір про надання споживчого кредиту № 0 визнано недійсним немає, а позивач в свою чергу стверджує, що кредитний договір є неукладеним та ніби цей факт є доведеним. А графік погашення кредиту хоча і є невід`ємною частиною договору, але він є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, а отже непідписання сторінок графіку не є фактом неукладення договору. Посилання позивача, що банк ввів його в оману взагалі жодним чином не обґрунтовані.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у підготовче та судове засідання жодного разу не з`явилася, відзив не подавала.

У день проведення судового засідання 10.07.2020 та 24.11.2020 ОСОБА_2 електронною поштою подано заяви про відкладення розгляду справи через неможливість з`явитися у судове засідання у зв`язку зі станом здоров`я. Однак, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 не надано.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання 19.10.2020 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

У судовому засіданні 19.06.2020 та 07.07.2020, після надання учасниками справи пояснень, в присутності позивача, представника відповідача АТ`Укрсиббанк», представника третьої особи було досліджено матеріали справи у повному обсязі та за клопотанням позивача оголошено перерву до 10.07.2020. Однак, у судові засідання 10.07.2020, 19.10.2020 позивач не з`явився, посилаючись на наявність у нього 10.07.2020 ознак простуди та на його зайнятість 19.10.2020 в іншій справі, про що зазначив у поданих до суду заявах про відкладення розгляду справи (а.с. 201, 221).

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач, у судове засідання 24.11.2020 не з`явився, в порушення вимог ч.3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні позивача та його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу).

Положеннями п. 2 ч. 3, ч.4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що після надання позивачем у судовому засіданні пояснень, дослідження матеріалів справи у повному обсязі, ні позивач , ні відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 10.07.2020, 19.10.2020, 24.11.2020 не з`явилися, ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань за клопотанням позивача, думку представникавідповідача АТ «УкрСиббанк», представника третьої особи, які наполягали на продовженні розгляду справи , та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку, відповідно до ст. 223 ЦПК України, про можливість розгляду справи 24.11.2020 за відсутності позивача та відповідача ОСОБА_2 .

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи ТОВ «Кей-Колект», дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 11 вересня 2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 6-8).

А також сторонами вищевказаного кредитного договору підписано графік погашення кредиту, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11 вересня 2006 року (зв. сторона а.с. 8-9).

Окрім того, 11.09.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір поруки № 41144, в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитними договором № 0 (а.с. 5).

Між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та в свою чергу правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено 12 грудня 2011 року договір факторингу № 1, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 11.09.2006 та спірним договором поруки № 41144 від 11.09.2006 (а.с. 10-14).

Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що в силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, цією статтею встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається із договору поруки, позивач ознайомився зі змістом договору поруки, підписав його, а отже сторонами в належній формі досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем, а відтак волевиявлення позивача було вільним та відповідало його волі на момент укладення.

Верховний Суд України у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом пункту 20 вказаної постанови правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд зазначає, що графік погашення кредиту хоча і є невід`ємною частиною договору, але він є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, а отже непідписання сторінок графіку не є фактом неукладення договору.

В нашому випадку укладення кредитного договору не замовчувалось та не повідомлялись позивачеві відомості, які б мали істотний вплив на його волевиявлення при укладенні договору поруки.

Позивач, який позиціонує себе як особу, яка діяла під впливом омани, у судовому засіданні жодним чином не довів належними та допустимими доказами факт обману.

Договір поруки підписано особисто позивачем, при його підписанні він розумів його зміст та значення своїх дій.

Виходячи зі змісту оспорюваного договору та обставин, із якими позивач пов`язує його недійсність, слід дійти висновку, що позивачем не доведено той факт, що, по-перше, він не мав наміру вчиняти договір поруки; по-друге, що кредитний договір є неукладеним та ніби цей факт є доведеним, оскільки жодного судового рішення, яким би договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2006 визнано недійсним немає; по-третє, що банк ввів позивача в оману.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави, для задоволення позову про визнання недійним договору поруки по кредитному договору, оскільки в ході розгляду справи судом позивачем не наведено належних та допустимих аргументів, а також не надано для суду будь-яких доказів на підтвердження своїх позивних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 6, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 236, 547, 553 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» , ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсним договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», , адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Повне рішення складено 02.12.2020.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк