Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1503/20 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/1503/20 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про зобов`язання внести зміни до статуту організації

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Громадську організацію «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» внести зміни до Статуту організації відповідно до вимог ст. 133 Податкового кодексу України, як неприбуткової організації.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він, будучи учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи, членом Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» неодноразово звертався до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» з вимогами усунення порушень та надання засвідченої копії Статуту організації. Вважає, що його права громадянина України, власника гаражу № НОМЕР_1 та члена цієї організації відповідач порушив через невиконання ст. 133 ПК України та навпаки, 05.09.2019р. прийняв нову редакцію Статуту Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» з порушенням вимог ст.133 ПК України. Зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача по питанню усунення порушень та надання йому засвідченої копії Статуту організації, однак інформації та роз`яснень не отримав.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5800,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою правову позицію, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18, відповідно до якої члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Відтак, вказана справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Крім того, не погоджується із рішенням суду в частині стягнення із нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу, вказуючи на те, що він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи і має право на пільги для ветеранів та інвалідів війни, а тому на нього не можуть бути покладені судові витрати, понесені іншою стороною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

З огляду на положення статті 84 Цивільного кодексу України , частини п`ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України «Про фермерське господарство», статей 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

Відповідно до частини першої статті 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб`єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об`єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Водночас за змістом статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності.

Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою Гаражного кооперативу «Світанок Плюс» є громадська організація, вид діяльності 94.99 діяльність інших громадських організацій.

Відповідно до реєстру неприбуткових установ та організацій, рішенням Житомирської ДПІ Житомирського управління ГУ ДФС у Житомирській області від 03 травня 2019 року ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» повторно включено до даного реєстру, ознака неприбутковості 0032-громадські об`єднання (а.с. 27).

З огляду на наведені вище приписи законодавства та відомості щодо юридичної особи ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» не є господарським товариством у розумінні положень статті 79 ГК України, Закону України «Про господарські товариства», а тому правовідносини між членами громадської організації (у тому числі учасником, який вибув) та самою організацією не мають характеру корпоративних та не підпадають під регулювання п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, які не є корпоративними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства, про що зазначено в мотивувальній частині його рішення.

Така ж по суті правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 916/978/17.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат, то колегія суддів виходить з таких мотивів.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом ІІ групи і має право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, та на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а.с. 3).

Крім цього, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 3).

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між тим, позивач, будучи звільненим від сплати судового збору не звільняється від сплати решти судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, а отже в цій частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

У запереченнях, що містяться в апеляційній скарзі, позивач також вказує, що на нього не можуть покладені судові витрати понесені відповідачем, оскільки це суперечить нормам ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Так, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Серед них пільги, яка б звільняла позивача компенсувати відповідачу понесені судові витрати при зверненні до суду з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі немає.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з приводу зобов`язання вчинити дії, а саме Громадську організацію «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» внести зміни до Статуту організації відповідно до вимог ст. 133 Податкового кодексу України, як неприбуткової організації, який не зачіпає порядку, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується його соціального і правового захисту як ветерана війна.

По суті подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19.

Разом із тим, визначаючи суму стягнення на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції не взяв до уваги приписи ч. 4 ст.137 ЦПК України, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу відповідачу надавала адвокат Струкова Л.В. Зазначені обставини підтверджені копією договору про надання правової допомоги від 06.11.2019 (а.с. 36), копією ордеру про надання правової допомоги № 076870 від 08.05.2020 року (а.с.35), актом приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги (а.с. 24), видатковими касовими ордерами від 04.06.2020 р. №143 на суму 4300,0 грн. та від 20.10.2020 р. № 254 на суму 1500,0 грн.

Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значенням справи для сторони, колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача до 3000 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

А тому в решті рішення суду колегією суддів не переглядається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутих із ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги з 5800 грн. до 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.12.2020.

Головуючий Судді