Справа № 462/3299/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2912/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5

на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року в складі судді Гедз Б.М.

у справі

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням заяву ОСОБА_7 про перегляд рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.11.2017 року в справі №462/3299/15-ц за нововиявленими обставинами - задоволено.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від суду від 09.11.2017 року у справі № 462/3299/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання права власності скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зароеєстрованого в реєстрі № 707 скасовано.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зароеєстрованого в реєстрі № 707.

Стягнуто з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 365, 40 грн. (триста шістдесят п`ять гривень 40 коп.).

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом не було враховано, що доводи викладені в заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами не спростовують фактів , покладених ва основу рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.11.2017 року по справі №462/3299/15-ц, зокрема того факту, що ОСОБА_8 на момент укладення договору ренти від 16.02.2009 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки відповідно до акту амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 04.02.2013 року ОСОБА_8 на момент підписання договору ренти страждав стійким хронічним розладом психічної діяльності та наростаючою деменцією, був позбавлений усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначене підтверджується постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року та Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2018 року.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року року скасувати та прийняти нове рішення, яким рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2017 року залишити без змін.

Окрім того, рішення суду оскаржила ОСОБА_5 , подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що в заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами відповідач посилається на наявність обставин, які були йому відомі, досліджені під час розгляду справи по суті, яким вже надана правова оцінка, а отже, такі обставини не можуть бути ново виявленими обставинами, та не дають підстав відповідачу вимагати перегляду постановленого по суті рішення.

Окрім того, ОСОБА_8 (первісний позивач) самостійно 07.03.2012 року подав позовну заяву про визнання договору ренти недійсним. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_8 помер, та після його смерті ОСОБА_4 , будучи донькою ОСОБА_8 є спадкоємцем першої черги за законом.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року року скасувати та прийняти нове рішення, яким рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.11.2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З гідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався .

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та визнання права власності задоволено частково. Визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською Іриною Романівною, зареєстрованого в реєстрі за № 707. У задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено за її безпідставністю. Судом вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року в даній справі.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта стаття 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При цьому, обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Подаючи заяву (т. 2 а.с. 164-169) про перегляд рішення суду першої інстанції у даній справі за нововиявленими обставинами, заявник в якості таких вказує на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі № 462/3286/16-ц, залишене без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року, яким визнано недійсним заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 . Тому, на думку заявника ОСОБА_5 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 , хоча звертаючись до суду з позовом вважала себе таким.

Як убачається з мотивувальної частини цього рішення, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в момент складення заповіту, ОСОБА_8 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено, зокрема, висновком судово-психіатричної експертизи від 27 травня 2017 року № 04/К.

При цьому, як убачається з матеріалів цивільної справи про перегляд за ново виявленими обставинами рішення у якій подано заяву, що також випливає із змісту цієї заяви, ОСОБА_2 в межах цієї справи зверталася із зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним, саме з підстав не усвідомлення особою, яка склала оспорюваний заповіт значення своїх дій та можливості керувати ними, а висновок судово-психіатричної експертизи від 27 травня 2017 року № 04/К також був оцінений судом, як один із доказів.

У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені ОСОБА_2 у заяві обставини, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що давали суду першої інстанції підстави для перегляду рішення суду та його скасування. У зв`язку із цим оскаржуване рішення слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задовололенні позову.

Відповідно до п. 4 ч. ст. 376 ЦПК України однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року - скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про перегляд рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.11.2017 року за нововиявленими обставинами - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.02.2020

Головуючий

Судді