Провадження № 22-ц/802/342/20 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення та присудження аліментів за минулий час та стягнення додаткових витрат на утримання дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення та присудження аліментів за минулий час та стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , від якого народились: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з нею та утриманням яких займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає . 12.07.2019 року вона надіслала відповідачу лист вимогу про одержання аліментів за минулий період, оскільки до травня місяця 2018 року відповідач сплачував аліменти в розмірі 5000,00 грн. В подальшому, переставши сплачувати аліменти, відповідач став ухилятись від переговорів та сплати аліментів, від її пропозиції укласти договір на утримання дітей також відмовився. Вважає, що за період з червня 2018 року по серпень 2019 року відповідач зобов`язаний сплатити аліменти в розмірі 75 000.00 грн. з розрахунку 5000.00 грн. x 15 місяців = 75 000.00 грн. Син ОСОБА_4 щорічно займається в спортивно оздоровчому клубі, вартість занять на рік становить 3120,00 грн. Ці заняття він відвідує, оскільки займається в комунальному закладі «Дитячо-юнацька спортивна школа № 2 Луцької міської ради» на відділенні хокею з шайбою. У зв`язку з необхідністю продовжувати щорічні заняття, які впливають на його фізичний розвиток та розвиток його здібностей, які належать до особливих обставин, заявляє вимогу про стягнення з відповідача додаткових коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 в розмірі 3120 грн. та 2790 грн. понесених витрат, у зв`язку з заняттями у спортивно-оздоровчому клубі.

Просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів; стягнути з ОСОБА_2 аліменти за минулий час, а саме: за період з травня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 75 000,00 грн., та стягнути додаткові кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 5910.00 грн понесених у зв`язку з заняттями у спортивно-оздоровчому клубі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 серпня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) 2955 грн додаткових витрат, понесених у зв`язку із заняттям у спортивно-оздоровчому клубі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 дохід держави 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог одо сплати аліментів за минулий час, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що в суду першої інстанції було достатньо підстав вважати обставини встановленими та зібрані докази давали підстави суду задовольнити вимогу про стягнення аліментів за минулий час.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 аліменти за минулий час, а саме за період з травня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 75000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи в частині стягнення аліментів за минулий час в сумі 75000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо сплати відповідачем аліментів в сумі 5000 грн. та направлення нею відповідачу вимоги про сплату аліментів за попередній період не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2002 року по 31 жовтня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_4 , батьками яких є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 12.11.2002р. та серії НОМЕР_4 від 14.11.2008р.

Неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача. Відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, зокрема, періодично сплачує витрати на спортивно-оздоровчі та туристичні послуги.

Відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 ст. 180 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що підстави для стягнення аліментів за минулий період відсутні. Посилання позивача на те, що 12.07.2019 року вона надсилала відповідачу лист-вимогу про одержання аліментів за минулий період, оскільки до травня місяця 2018 року відповідач сплачував аліменти в розмірі 5000,00 грн., а в подальшому перестав їх сплачувати, та відмовився на пропозицію позивача укласти договір на утримання дітей, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Копія листа про направлення вимоги не свідчить про те, що позивач не змогла отримати аліменти у зв`язку з ухиленням від їх сплати.

Суд апеляційної інстанцій враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 5 березня 2020 року.

Головуючий

Судді