ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 755/25041/14

провадження № 61-16911 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у складі судді Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

У вересні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 296 858,31 доларів США (3 719 940,69 грн), з яких 42 329,58 доларів США заборгованості по кредиту, 18 281,85 доларів США заборгованості по сплаті процентів, 236 246,88 доларів США пені за невчасну сплату кредиту та процентів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 листопада 2008 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 7, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 60 000 доларів США строком до 21 листопада 2015 року зі сплатою 13,8 % річних

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами відповідно до умов договору не надає, у зв`язку з чим банк просить стягнути з відповідача заборгованість та неустойку в судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 7 в сумі 66611,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2016 року становить 1 729 232,72 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що наявність заборгованості підтверджується встановленими судом обставинами, а розмір пені з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України підлягає зменшенню.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача на це саме судове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу апеляційного суду як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права, та направити справу для подальшого розгляду в апеляційний суд.

Відповідач зазначає, що по даному предмету оскарження Апеляційним судом міста Києва ухвали не постановлювалися.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника позивача Науменко О. В. , у якому той просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник позивача зазначає, що відповідач неодноразово реалізовував своє право на оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, а його дії спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2015 року, 18 червня 2015 року, 07 грудня 2015 року, 21 січня 2016 року, 21 січня 2016 року, 03 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року, 24 червня 2016 року, 13 жовтня 2016 року, 19 грудня 2016 року, 23 лютого 2017 року, 20 квітня 2017 року, 27 жовтня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_1 відхилено, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, 23 лютого 2017 року та 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Апеляційний суд установив, що ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2015 року, 18 червня 2015 року, 07 грудня 2015 року, 21 січня 2016 року, 21 січня 2016 року, 03 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року, 24 червня 2016 року, 13 жовтня 2016 року, 19 грудня 2016 року, 23 лютого 2017 року, 20 квітня 2017 року, 27 жовтня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року відмовлено, у зв`язку з чим обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі відсутні доводи на спростування зазначених обставин. Доводи відповідача про те, що предмет оскарження за апеляційною скаргою не співпадає або відмінний предмету оскарження попередніх апеляційних скарг, не підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук