Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/941/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю позивача та його представника адвоката О.Ф.Белла, відповідачки та її представника адвоката І.В.Бочкора, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виноградівської РДА про визначення місця проживання дітей ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення з ним місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що він з 12.02.2009р. перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Від шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 24.03.2017р. органом опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації прийнято рішення про визначення місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_5 з тіткою ОСОБА_11 - відповідачкою по справі, з якою і проживає дитина і наразі. Після смерті матері єдиною рідною людиною для сина залишився він, позивач, тому має первинне і невід`ємне право його виховувати. Крім того, з ним проживають інші діти. Проживання сина з сестрами відповідає його інтересам. Він має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Разом з тим не чинитиме жодних перешкод для спілкування з дитиною відповідача і сприятиме тому, щоб він не був позбавлений піклування матері.

В судовому засідані позивач та представник позивача підтримали позов з мотивів, викладених у позовній заяві, та просять задовольнити.

Позивач пояснив, що хоче, щоб син проживав з ним. Він не виховував дитину з перших днів життя, оскільки в той час дружина проживала окремо та заперечувала проти його участі. Після смерті дружини звернувся до органу опіки та піклування з приводу передачі йому сина. З часу проживання сина з відповідачем не приходить до нього та не надає допомогу на утримання, оскільки не спілкується з відповідачем.

Представник позивача також пояснила, що позивач не знав про те, коли народився син, оскільки ще до його народження дружина проживала окремо, в подальшому була проти того, щоб позивач їх навідував. Після смерті дружини позивача дитина проживала у відповідача, між нею та позивачем на даний час неприязні відносини, тому він позбавлений можливості приймати участь у вихованні та утриманні сина. Рішення про визначення місця проживання дитини з відповідачем прийнято органом опіки та піклування лише за результатами бесіди зі сторонами спору та голослівної заяви про те, що позивач не є біологічним батьком дитини.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні по суті наведеному у письмовому запереченні (а.с.31).

Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у запереченні вказано про те, що під час вагітності сином позивач з дружиною не проживав, відмовлявся визнавати дитину, не забрав дружину з дитиною з пологового будинку, прогнав з квартири, через що ОСОБА_6 з новонародженою дитиною змушена була проживати в квартирі своєї матері. Після пологів ОСОБА_6 захворіла на важку хворобу, тому її з дитиною забрала до себе сестра - ОСОБА_11 та її ОСОБА_14 , а позивач жодного разу не навідав дружину та дитину, не визнавав, що є батьком ОСОБА_5 . Позивач неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, не працює. Подружжя ОСОБА_16 за місцем проживання характеризуються позитивно, мають добрий стан здоров`я, спиртними напоями не зловживають, до відповідальності не притягувалися, матеріально забезпечені.

Відповідач в судовому засіданні також пояснила, що дружина позивача була її сестрою. Після того, як захворіла, просила, щоб вона виховувала її дітей. Протягом останніх двох років сімейні відносини між сестрою та позивачем не складалися, оскільки він зловживав алкогольними напоями, тому сестра з дітьми періодично проживала в матері. Зі слів сестри їй відомо, що позивач не є батьком малолітнього ОСОБА_5 , записаний батьком у свідоцтві про народження лише тому, що під час народження дитини сестра перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Після смерті дружини позивач жодного разу не приходив до сина. Вона виховує неповнолітню дочку, має постійне місце праці, до кримінальної відповідальності не притягувалася, може забезпечити дитині ОСОБА_5 належні умови проживання, виховання, навчання. За той час, відколи піклується про ОСОБА_5 , він став для неї її сином.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що проти позову заперечує.

ОСОБА_17 , яка є матір`ю відповідача, надала показання про те, що під час перебування в шлюбі з позивачем дочка ОСОБА_18 часто проживала у неї разом з дітьми, в тому числі до та після народження сина. ОСОБА_18 казала їй, що розірве шлюб з позивачем, їй буде допомагати батько дитини. Після народження дитини позивач приходив до дочки, вона, свідок, чула, як дочка казала позивачеві, що він не є батьком хлопчика. Перед смертю ОСОБА_18 просила не віддавати нікому дітей. Після смерті ОСОБА_19 син проживає у відповідача, а троє дочок - з позивачем. Позивач не просив віддати йому ОСОБА_5 . На даний час допомогу дитині надає його батько. Позивач не приходить та не допомагає, перешкоди йому в цьому не чиняться.

Свідок ОСОБА_20 надала показання про те, що ОСОБА_21 казала їй, що позивач не є батьком малолітнього ОСОБА_5 . Після народження хлопчика ОСОБА_18 з позивачем не проживала. Позивач казав їй, свідкові, що не мириться з ОСОБА_22 , тому що навіщо йому чужа дитина. Їй відомо, що після похорону ОСОБА_19 позивач сина не забирав, а згодом виявив бажання, щоб проживав з ним. Позивач зловживає алкогольними напоями. Дочками займається мати позивача. Дитина проживає з відповідачем згідно рішення органу опіки та піклування. Свідок ОСОБА_23 надала показання про те, що ОСОБА_21 була її колегою по роботі, вони також товаришували. Приблизно пів року до народження дитини, після того, як впала у ванній кімнаті, ОСОБА_18 проживала у своєї матері разом з дочками. ОСОБА_18 казала їй, що позивач не є біологічним батьком сина. Їй відомо, що позивач не був при хрещенні дитини, не бачила, щоб ОСОБА_18 з дитиною та позивач разом гуляли.

Свідок ОСОБА_24 надала показання про те, що є сусідкою ОСОБА_25 , позивача знає з дитинства, протягом останніх п`яти років проживає у м.Виноградів. ОСОБА_21 більше проживала у своєї матері, аніж з позивачем, разом вона їх не бачила. ОСОБА_18 казала їй, що позивач не є батьком дитини. Вона не бачила, щоб позивач приходив до дитини. Позивач майже кожен день п`яний.

Свідок ОСОБА_26 надала показання про те, що їй відомо, що син ОСОБА_27 проживає з відповідачем. ОСОБА_18 казала їй, що позивач не є біологічним батьком дитини. Хлопчик не виховувався у ОСОБА_5, оскільки вони його не визнавали. Коли ОСОБА_18 гуляла з сином, то позивач не хотів на нього дивитися. Позивач не був при реєстрації народження дитини, тому що вони з ОСОБА_22 не проживали разом, позивач не забрав їх з лікарні, не навідував.

Свідок ОСОБА_28 , чоловік відповідачки, в суді дав показання проте, що малолітній ОСОБА_5 живе у їх сім`ї з народження, називає його та дружину батьком та матір`ю, вони у змозі забезпечити належне виховання дитини.

Отже, заслухавши сторони та їх представників, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, інших доказів сторони та їх представники в судовому засіданні не надали, а відтак суд приходить до наступного.

За приписами ст.15 ЦК України, ст.ст.10 ч.1, ч.3, ст.60 ч.1, ч.4, ст.213 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (позивач) є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати - ОСОБА_21 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дані обставини підтверджені копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого 07.02.2017р. Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, серія НОМЕР_1 (а.с.6), а відтак суд вважає, що показання свідків в частині батьківства позивача не є допустимими доказами, оскільки відповідна обставина за законом (Глава 12 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України) не може доводитися вказаними засобами доказування.

З матеріалів справи також встановлено, що 24.03.2017р. органом опіки та піклування - Виноградівською районною державною адміністрацією Закарпатської області прийнято рішення, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з тіткою ОСОБА_30 (відповідачем по справі) за адресою: АДРЕСА_1 , з тих мотивів, що дитина є немовлям, від народження не проживала з батьком, з часу смерті матері проживає з тіткою (а.с.8).

Окрім того під час розгляду даної справи по суті Органом опіки та піклування - Виноградівською районною державною адміністрацією Закарпатської області подано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору від 09.06.2017р. №03-19/1350 (а.с.64-65). Згідно з яким, з врахуванням раніше прийнятого рішення від 24.03.2017р. №03-19/761, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тіткою ОСОБА_2 до з`ясування питання щодо оспорення батьківства ОСОБА_32 .

Судом досліджено такі документи:

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого повторно 07.02.2017 року Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, серія НОМЕР_1 (а.с. 6);

- копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, номер витягу 0, виданого 07.02.2017 року Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а.с. 7);

- копія рішення органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації по визначенню місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 24.03.2017 № 03-19/761 (а.с. 8);

- копія відповіді Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 20.02.2017 № 1625/06/27/2-17 на запит представника відповідача про те, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання (а.с. 32);

- копія характеристики ОСОБА_1 , складеної старшим дільничним офіцером поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області (а.с. 34);

- висновок органу опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 09.06.2017 № 03-19/1350 (а.с. 64, 65);

- копія медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом, серія НОМЕР_2 , від 27.07.2013 року, виданої ОСОБА_1 (а.с. 74);

- копія картки водія ОСОБА_1 (а.с. 75);

- повідомлення № б/н про відмову в наданні державної соціальної допомоги від 20.04.2017 року Управління соціального захисту населення Виноградівської райдержадміністрації, яким відмовлено у наданні відповідної допомоги ОСОБА_1 (а.с. 76),

- довідка № 126 від 27.04.2017 року, видана ОСОБА_1 . Виноградівським об`єднаним Управлінням пенсійного фонду України Закарпатської області, про перебування на обліку та отримання пенсії (а.с. 77);

- довідка № 553 від 27.04.2017 року, видана ОСОБА_1 . Виноградівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства Виноградівської міської ради про склад сім`ї (а.с. 78);

Вирішуючи даний спір між стронами суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Під час розгляду даної справи у суді не встановлено, що позивач позбавлений батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 .

Більше того, з матеріалів справи встановлено, що позивач, відповідно до довідки від 30.01.2010р. №118, виданої Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації, про те, проживає у будинковолодінні АДРЕСА_2 , яке зареєстровано на праві спільної часткової власності за чотирма особами, в тому числі за ОСОБА_1 - 1/4 частка (а.с. 69).

Окрім того, позивач сам виховує троє старших дітей, а саме: ОСОБА_8 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 (а.с.3); ОСОБА_9 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 (а.с.4) та ОСОБА_7 свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 (а.с.5), які є учнями Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8.

Так, суд також дослідив характеристики ОСОБА_7 , учениці 7-В класу Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 від 26.04.2017 року, з місця навчання (а.с.70), ОСОБА_8 , учениці 4-Г класу Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8, без дати, з місця навчання (а.с.71); ОСОБА_9 від 25.04.2017 року, видана Виноградівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 8 (а.с.72), які по своєму змісту є позитивними.

Також матеріали справи, не дивлячись на неодноразові роз`яснення сторонам їх процесуальних прав, не містять доказів ініціювання судового процесу щодо оспорювання позивачем або іншими особами його батьківства щодо малолітнього сина ОСОБА_5 та щодо визначення малолітнього ОСОБА_5 дитиною, позбавленою батьківського піклування чи встановлення над ним опіки.

Між тим, відповідно до пункту 2.2. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88, опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I-II групи) тощо); понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; відмовились від дітей в установленому законом порядку; виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; перебувають під слідством.

Пунктом 2.4. Правил опіки та піклування визначено, що опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.

Згідно із пунктом 3.1. Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.

З огляду на вищезазначене, суд критично оцінює Висновок органу опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітньої особи ОСОБА_5 разом із його тіткою - відповідачкою по справі, оскільки не встановлено правовий статус цієї особи щодо малолітнього ОСОБА_5, зокрема, відсутнє рішення органу опіки і піклування чи суду про призначення її опікуном малолітнього ОСОБА_5 , а тому такий висновок органу опіки та піклування є передчасним і суперечить положенням статті 29 ЦК України та статті 160 СК України.

Окрім того, неодноразові роз`яснення судом необхідності здійснення таких процесуальних дій та виконання вказівок постанови ВС від 14.11.2018р. (а.с.237-241 т.1), відповідачем та її представником залишено без уваги.

Між тим, відповідно до частини першої ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Так, судом встановлено, що батьком малолітнього ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження та актовим записом №169, вчиненим 15.06.2016р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, інших доказів в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм батьком.

У даній справі суд встановив, що позивач- батько дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, він створив всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

При цьому суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього сина ОСОБА_5 разом з батьком та старшими сестрами.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, а не з тіткою, та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення малолітнього сина зі своїм рідним батьком та рідними старшими сестрами.

З урахуванням вищезазначеного та норм закону суд не може погодитись з посиланням відповідачки та пояснення свідків з приводу того, що нібито малолітній син ОСОБА_5 не є рідним сином позивача, оскільки такі твердження належними та достовірними доказами не доведенні, спростовані обставинами, встановленими в судовому засіданні, а також суперечать вимогам закону, згідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм батьком.

Окрім того, суд критично оцінює надану відповідачкою негативну характеристику позивача, підготовлену старшим дільничним офіцера поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Закарпатській області за період проживання - у м.Виноградів, який нібито зарекомендував себе із негативної сторони, систематично зловживає спритними напоями та є безробітнім, неодноразово мав приводи в поліцію, участі у вихованні дітей не бере та допомогу родині не надає.

Між тим, відповідно до характеристики №02-11/608, виданої 26.04.2017р. виконавчим комітетом Виноградівської міської ради Виноградівського району Закарпатської області, позивач за місцем свого проживання характеризується позитивно, є фізично здоровим, ввічливим та вихованим. До членів сім`ї ставиться з повагою та любов`ю, з сусідами підтримує добросусідські відносини. Матеріально-побутові умови сім`ї задовільні.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, серія ААВ № 370949, позивач є фізичною особою підприємцем.

Окрім того, згідно із довідкою заступника начальника Виноградівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України від 10.04.2017р. № 393 дохід фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2016р. становить 12 450 грн 00 коп., а відтак, виходячи з наведеного, оцінивши усі докази у справі, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини з батьком - задоволити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 03.03.2020р.

ГоловуючийА. А. Надопта