Справа № 203/155/20
Провадження № 2-з/0203/24/2020
УХВАЛА

02 березня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/24/2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська пред`явив позов до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент Груп», ОСОБА_2 , де третьою особою визначив Державне підприємство «СЕТАМ», з вимогами визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з реалізації арештованого майна однокімнатної квартири загальною площею 40,5 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , реалізованого в процедурі примусового виконання виконавчого листа №203/5102/15-ц, виданого 27 грудня 2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по виконавчому провадженню №57982848.

28 лютого 2020 року, у п`ятницю, позивач подав до канцелярії суду клопотання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру за адресою АДРЕСА_1 та накладення арешту на зазначену квартиру, законним власником якого на думку позивача є він, ОСОБА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що спірна квартира реалізована приватним виконавцем всупереч діючим положенням Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 в рамках примусового виконання заочного рішення Кіровського районного суджу м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року, яким з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто за кредитним договором від 20 червня 2008 року та додатковими угодами до нього, заборгованість в розмірі 1 625 630,76 грн.

12 жовтня 2018 року за умовами договору купівлі-продажу майнових прав, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Дебт Менеджмент груп», право вимоги за кредитним договором, де боржником є позивач, та за договором іпотеки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 56,8 кв. від 20 червня 2008 року перейшло до ТОВ Дебт Менеджмент груп, але всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» без надіслання жодних документів про проведення оцінки квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , з порушенням процедури звернення стягнення на нерухоме майно, адже в першу чергу звертається стягнення на грошові кошти та на майно, що виступає в якості забезпечення в рахунок погашення заборгованості, тобто на іпотечну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 56,8 кв., спірну квартиру продано з торгів іншій особі ОСОБА_2 .

Також виконавцем було порушено вимоги п.5 Розділу 3 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року №656/5, що виразилось у відсутності відомостей про встановлення обмежень, які накладені на нерухоме майно та про порядок та умови отримання майна переможцем, реквізитів та рахунків для оплати переможцю, строки оплати, що призвело до неотримання позивачем протоколу торгів, необізнаність його про проведення цих торгів, що потягло за собою реалізацію майна позивача, яке не виступало предметом іпотеки та на яке не могло бути здійснення звернення стягнення.

З метою уникнення подальших порушень, що можуть стосуватись законних майнових прав та інтересів позивача до моменту ухвалення судом остаточного рішення у даній справі, а саме у разі продовження виконання приватним виконавцем виконавчого напису, через очевидні ознаки протиправності рішень та дій виконавця, задля відновлення порушених прав позивача потрібно буде докласти значних зусиль та витрат, через що позивач просить вжити заходи забезпечення позову у такий спосіб.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 лютого 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» про те, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Слідуючи роз`ясненням, наданим у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, суд приймає до уваги, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення наведеної постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що предметом пред`явленого позову є законність проведення електронних (прилюдних) торгів з реалізації арештованого майна в ході примусового виконання судового рішення квартири, що належала позивачу на праві приватної власності АДРЕСА_3 , що позивачеві належала на праві приватної власності. Обраний позивачем спосіб захисту: визнання недійсними електронних (прилюдних) торгів з реалізації арештованого майна вказаної квартири.

Разом з тим, заявлений спосіб забезпечення ніяким чином не пов`язаний з предметом позову, утрудненням виконання можливого рішення про задоволення позову або ускладненням ефективного захисту/поновлення порушених/оспорюваних прав позивача за захистом яких він звернувся до суду з вказаним вище позовом, оскільки у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованої квартири недійсними його виконання ніяким чином не пов`язане з питанням входження/невходження до квартири покупця вказаної квартири, а так само не пов`язано з питанням можливого відчуження квартири покупцем, з урахуванням того, що будь-які інші вимоги стосовно вказаної реалізованої квартири позивачем не заявлялись.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду саме про визнання прилюдних торгів недійсними, як співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії, також даний спосіб забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, всупереч вищенаведеним нормам, а відтак заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.149,151,153,260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Менеджмент Груп», ОСОБА_2 , третя особа - Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна відмовити в повному обсязі.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги відповідно до пп. пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Суддя О.В.Колесніченко