Справа № 545/1463/19
Провадження № 2/545/49/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарях судового засідання Лабовкіної Г.Г., Плескач І.Ю.,

за участю: представника позивача адвоката Делія В.М.,

представника відповідача Лобач А.В.,

відповідача Міщаніна ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди. Посилався на те, що 21 січня 2019 року автомобіль під його керуванням був зупинений працівниками поліції та протягом близько 1,5 години відбулось складання адміністративного матеріалу за участю інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 та ще трьох поліцейських, які відверто стали знущатись з нього та відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Він пенсіонер та має проблеми із здоров`ям, і моральні переживання, приниження, зневага та знущання, які він зазнав від дій поліцейських, призвели до суттєвого погіршення його самопочуття. Так, в Дистанційному телеметричному кардіологічному центрі швидкої допомоги у нього діагностували високий артеріальний тиск 200/110. Із скаргою на дії поліцейських він звертався до начальника Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 , який під час особисто прийому визнав неправомірність факту складання адміністративного протоколу щодо нього і дав особисту обіцянку притягти до відповідальності винних патрульних поліцейських.

Проте, 23 листопада 2017 року з його пенсії вирахували 1037 грн. 27 коп. і, як виявилося за наслідками подання адвокатського запиту, це сума штрафу за наслідками розгляду постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка, як запевняв керівник УПП в Полтавській області є незаконною. До того ж, з відповідей на подані ним звернення, вказаний керівник не визнає факт особистого його прийому, що є неправдою. Вказане свідчить, що ніяких висновків з бесіди з ним керівник патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції не зробив.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 березня 2019 року незаконно винесена відносно нього постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АР №317915 від 21 січня 2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП скасована.

Враховуючи ступінь завдання йому моральних страждань, внаслідок неправомірного та безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідними судовими рішеннями та іншими доказами, зухвалу форму тиску на нього та відверто неправдивий зміст інформації, яка була викладена в постанов про накладення адміністративного стягнення та в наступних офіційних листах УПП в Полтавській області, він вважає обґрунтованим та розумним розмір моральної шкоди в сумі десять тисяч гривень, який має бути стягнений на його користь.

Ухвалою суду від 29.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відзивах на позов представник відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Лобач А.В. та відповідач ОСОБА_3 заперечили проти позову та зазначили, що 21 січня 2019 року при несенні служби інспекторами патрульної поліції виявлено автомобіль Toyota Land Сruiser 200, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не подав сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку руху під час виконання маневру перестроювання в інший ряд, чим порушив вимоги п.9.2 (б) Правил дорожнього руху. Відносно водія вказаного автомобіля ОСОБА_2 інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №317915 від 21 січня 2017 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

24 січня 2017 року до УПП в Полтавській області ДПП надійшло звернення ОСОБА_2 про затримання працівниками поліції, яке було зареєстровано. Вказане звернення повернуто заявнику 27 січня 2017 року з відповідним роз`ясненням норм чинного законодавства щодо оформлення звернень громадян, оскільки автором звернення не дотримано вимоги для звернень, визначені у законі, а саме не пред`явлено конкретних зауважень, пропозицій, заяв чи скарг, прохань чи вимог, які б могли бути прийняті до розгляду УПП в Полтавській області у місті Полтаві ДПП для проведення перевірки

В подальшому від ОСОБА_2 надходили звернення та запити адвоката Делія В.М., на які надані відповіді.

Рішенням Октябрського районного суду від 07 березня 2019 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 та постанову серії АР №317915 від 21 січня 2017 року скасовано, а у задоволенні позовної вимоги щодо визнання дій протиправними відмовлено.

В судовому засіданні 10 грудня 2019 року позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та пояснив, що порушення його права, зокрема інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 вчинено при винесенні відносно нього постанови про накладенні адміністративного стягнення. Також до протиправних дій, які стосувалися його особисто були причетні й інші патрульні поліцейські Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, які відверто протягом півтори години. знущались з цього, користуючись власним статусом під час складання адміністративного матеріалу. Тому його вимоги стосуються як протиправних дій інспектора ОСОБА_3 , так і самого правоохоронного органу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, який має нести відповідальність за дії посадових осіб, які працюють в даному правоохоронному органі.

Відповідно до п.10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Враховуючи неправомірне та безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, що підтверджується судовими рішеннями та іншими доказами, зухвалу форму тиску на нього та неправдивий зміст інформації, яка була викладена як в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності та в наступних офіційних листах УПП в Полтавській області, вважає обґрунтованим та розумним розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачів на його користь.

В подальшому його інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Делія В.М.

Представник позивача адвокат Делія В.М. просив позов задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліціїЛобач А.В. та відповідач інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенант поліції Міщанин М.О. в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити, згідно підстав, зазначених у їх відзивах.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2019 року при несенні служби інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 виявлено автомобіль Toyota Land Сruiser 200, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого не подав сигнал світловим покажчиком відповідного напрямку руху під час виконання маневру перестроювання в інший ряд, що на його думку є порушення вимоги п.9.2 (б) Правил дорожнього руху.

Відносно водія вказаного автомобіля ОСОБА_2 інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №317915 від 21 січня 2017 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.10).

24 січня 2017 року до УПП в Полтавській області ДПП надійшло звернення від ОСОБА_2 про вказане затримання, яке було зареєстровано. Вказане звернення було повернуто заявнику 27 січня 2017 року з відповідним роз`ясненням норм чинного законодавства щодо оформлення звернень громадян, оскільки автором звернення не дотримано вимоги для звернень, визначені у законі, а саме не пред`явлено конкретних зауважень, пропозицій, заяв чи скарг, прохань чи вимог, які б могли бути прийняті до розгляду УПП в Полтавській області у місті Полтаві ДПП для проведення перевірки

В подальшому від ОСОБА_2 протягом 2018 року надійшло два звернення та надійшли три запита адвоката Делія В.М., який діяв в інтересах позивача. В межах поставлених питань на них надано відповіді (а.с.18-27).

22 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та визнання дій інспектора ОСОБА_3 неправомірними. Рішенням Октябрського районного суду від 07 березня 2019 року вказаний позов частково задоволений, постанову серії АР №317915 від 21 січня 2017 року скасовано, а у задоволенні позовної вимоги щодо визнання дій протиправними відмовлено. Постановою суду апеляційної інстанції від 11 квітня 2019 року вказане рішення залишено без змін. Підставою для скасування постанови послугувало відсутність доказів порушення (а.с.12-17).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності відповідачем ОСОБА_3 йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності; у тривалому розгляді його звернень керівництвом УПП в Полтавській області; зверненням до суду з позовом про скасування постанови у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки йому потрібно було регулярно з`являтися до суду, надавати пояснення, звернутися за допомогою до професійних адвокатів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст.1167 ЦК України. Так, згідно частини першої даної статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу), про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до положень ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди.

З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання позивача про те, що сам факт скасування Октябрським районним судом м.Полтави постанови від 21 січня 2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Саме по собі накладення штрафу на особу та в подальшому скасування цієї постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди за відсутності понесеної позивачем шкоди та причино наслідкового зв`язку між нею на неправомірними діями відповідачів.

Обстеження ОСОБА_2 , проведене в дистанційному телеметричному кардіологічному центрі 21 січня 2017 року о 10 год. 30 хв., свідчить про погіршення його стану здоров`я (а.с.11), однак суд не приймає його як доказ заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачами Управлінням патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції та інспектором роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Міщаниним М.О.

При цьому, визначення розміру грошового відшкодування в сумі 10000 гривень на підставі наведених розрахунків, суд вважає необґрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

При виявленні правопорушення, а також в подальшому при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності інспектор патрульної поліції керувався виключно нормами чинного законодавства.

Підстави для зупинки транспортного засобу передбачені ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», серед іншого це п.1 ч.1 ст.35 вказаного Закону, згідно якого поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив ПДР.

Повноваження поліцейського патрульної поліції під час несення служби передбачені Інструкцією, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05 січня 2016 року за №4/1. Одним з них є розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП, за вчинення якого винесена постанова відносно ОСОБА_2 .

Таким чином усі дії інспектора ОСОБА_3 щодо зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними та вмотивованими.

Стосовно вимоги що солідарного стягнення моральної шкоди з відповідачів.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення інспектором ОСОБА_3 було винесено в ході виконання службових обов`язків від імені органів Національної поліції. Всі дії щодо зупинки транспортного засобу, розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови він вчиняв не як фізична особа, а як посадова особа УПП в Полтавській області ДПП під час несення служби. Тому в силу положень .8 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позовна вимога щодо солідарного відшкодування завданої моральної шкоди, є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, слід зазначити, що з аргументів та доданих до позовної заяви доказів, не доведено права позивача на отримання моральної шкоди за вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури та суду».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди незаконними діями відповідачів, не обґрунтовано розміру грошового відшкодування, який він прохає стягнути, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 76, 77, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 38751, с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, вул. Кременчуцька,2-в;

відповідач - інспектор роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенант поліції Міщанин Михайло Олександрович, місцезнаходження: 38751, с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, вул. Кременчуцька,2-в.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2020 року.

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області Л.В.Шелудяков