ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м.Харків

Справа № 638/6878/20

Провадження № 22-ц/818/5227/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року (суддя Семіряд І.В.), -

в с т а н о в и в :

25.05.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ним та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір про приєднання до публічного договору № НА00А! від 18.09.2014 відповідно до якого відповідач передав йому в лізинг автомобіль згідно зі специфікацією строком на 60 місяців. Відповідно до п. 14.1.7 договору він вніс аванс в розмірі 60 000 грн. та здійснює щомісячні платежі згідно з графіком в розмірі 2440 грн. Зазначає, що йому в лізинг було наданий автомобіль «Мазда 3 ЗНГ», 2007 року випуску. Позивач повністю виконав свої зобов`язання та виплатив предмет лізингу, проте відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, оскільки надав у лізинг предмет лізингу із зміненими номером кузова, внаслідок чого ОСОБА_1 не має можливості оформити право власності на виплачений автомобіль.

19.07.2018 при огляді предмету лізингу у сервісному центрі було виявлено, що номер кузова вказаного автомобіля був змінений. Інформацію про зміну кузова автомобіля Мазда внесено до ЄРДР за ст. 290 КК України. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 на автомобіль Мазда накладено арешт. Відповідно висновку трасологічної експертизи номер кузова підлягав зміні шляхом видалення фрагменту металу з номером панелі та вваренням на його місце не в умовах заводу виробника. Встановити первинний номер кузова не можливо. 20.09.2019 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст. 290 КК України.

На даний час позивач позбавлений можливості користуватися предметом лізингу в наслідок того, що йому в лізинг відповідачем передано автомобіль зі зміненим номером кузова. Відповідач ніяких заходів по відшкодуванню завданих йому збитків не вживає.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача 203 923,50 грн.

Також надав суду клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів задоволено. Визнано поважними причини пропущення ОСОБА_1 позовної давності на звернення до суду з позовом про захист порушеного права. Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 203 923, 50 грн. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб Маzdа з ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений сторонами договір не відповідає вимогам закону щодо форми правочину в частині обов`язкового нотаріального посвідчення, тому на підставі статті 216 ЦК України лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору у сумі 203923,50 грн., а лізингоодержувач - повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме автомобіль Маzdа 3 ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому суд визнав поважними причини пропущення позовної давності та дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ТОВ «Автокредит Плюс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та відмовити ОСОБА_1 у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин справи, та порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що суд не взяв до уваги ту обставину, що складовою лізингового платежу за договором лізингу є плата за користування предметом лізингу, яка за своєю правовою природою є платою за користування наймачем майном , переданим в лізинг та стягненню з відповідача не підлягає.

Вважає, що судом порушені норми права щодо застосування позовної давності, оскільки перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалось його виконання.

Також позивачем не надано жодного доказу того, що пошкодження кузову автомобіля відбулось до передачі його в лізинг.

Представник позивача ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про необхідність відрахування від стягнутої судом суми плати за користування предметом лізингу прямо суперечать вимогам ст..216 ЦК України про застосування наслідків недійсності правочину. Довідка про собівартість послуг з користування автомобілем, на яку посилається відповідач не є належним доказом, оскільки розмір плати за користування автомобілем встановлено договором, який є нікчемним, що сторонами не заперечується.

Щодо посилань апелянта на пропуск строку позовної давності вказує на те, що позивачем було подано обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку, яке судом було задоволено.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення в частині встановлення нікчемності договору фінансового лізингу апелянт не оскаржує, тому рішення в цій частині перегляду в суді апеляційної інстанції не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18.09.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору № НА00А! було укладено договір фінансового лізингу строком на 60 місяців.

Відповідно до умов договору позивач передав позивачу в лізинг автомобіль «Мазда 3 ЗНГ», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На виконання умов договору ОСОБА_1 вніс аванс в розмірі 60 000 грн., здійснює щомісячні платежі в розмірі 2440 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли з лізингодавця протягом місяця.

Загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів ТОВ «Автокредит плюс» за вказаним договором становить 203923,50 грн. та підтверджується випискою по кредиту НА00А! від 18.09.2014, наданою АТ «ПриватБанк».

Проте ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити право власності на автомобіль, за який сплачені кошти у повному обсязі, оскільки в ході проведення огляду автомобіля у територіальному сервісному центрі №1241 було виявлено, що номер кузова підлягав змінам, про що Слідчим відділенням Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 20.07.2018 року внесені відомості до ЄРДР за №0000768 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (а.с.22).

Факт зміни номера кузова підтверджено висновком трасологічної експертизи №4/4.4/200 від 12.10.2018 року, призначеної в межах досудового розслідування.

20.09.2019 року слідчим відділу Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Кравцовим Г.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000768 у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст.290 КК України (а.с.23).

ОСОБА_1 , посилаючись на вказані обставини, а також на те, що дізнався про порушення свого права лише 19.07.2018 року при подачі документів для переоформлення предмету лізингу у сервісному центрі, просив визнати вказані причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити цей строку.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу від 18.09.2014 укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, а тому відповідно до частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін.

Вказані обставини визнаються сторонами, рішення суду в цій частині відповідачем не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався, а лізингодавець - відшкодувати лізингоодержувачу сплачену ним суму за нікчемним договором.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення сум и стягнення на суму витрат, пов"язаних із користуванням позивачем предметом лізінгу, колегія суддів не приймає, оскільки вони суперечать вимогам закону, про що зазначено і в постанові ВС від 25 вересня 2019 року у справі №522/1470/16ц.

З огляду на доведенність нікчемності договору лізінгу, висновок суду першої інстанції про те, що на підставі частин першої, п`ятої статті 216 ЦК України з відповідача підлягає стягненню грошова сума, фактично сплачена позивачем за нікчемним договором, є правильним. Отже, сума стягнення має бути 203 923,50 грн.

Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що зміна номера кузову відбулася до його передачі позивачеві на висновки суду не впливає, оскільки недійсність правочину встановлена з інших підстав.

Що стосується посилань представника ТОВ «Автокредит Плюс» на пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

За приписами ч.5 ст.367 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_1 до суду було подано клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності у зв`язку з тим, що про порушення свого права з оформлення права власності на автомобіль, за який сплачені кошти у повному обсязі, він дізнався лише 19.07.2018 року під час огляду автомобіля у територіальному сервісному центрі №1241, де було виявлено, що номер кузова підлягав змінам.

Вказані обставини судом першої інстанції визнано поважними, судова колегія з таким висновком погоджується та вважає, що право позивача підлягає захисту.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Автокредит Плюс» зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заява представника позивача про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи містяться ордери Серії ВН №111491 та Серії АВ №1007587 на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Джержинському районному суді м.Харкова та Харківському апеляційному суді відповідно на підставі Договору № 06/05-01 від 06.05.2020 року (а.с.27, 166).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору № 06/05-01 від 06.05.2020 року адвокатське бюро «Таганцова» надало ОСОБА_1 у суді першої інстанції послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 11910 грн. (а.с.169 оборот).

Також представником позивача суду були надані розрахунки судових витрат, понесених із розглядом справи із зазначенням переліку робіт, кількості витрачених годин та вартості послуг адвоката (а.с. 26, 167, 170).

При цьому зазначено, що тариф погодинної оплати за надання послуг встановлено згідно Додатку №1 від 06.05.2020 року до договору Договору № 06/05-01 про надання професійної правничої допомоги від 06.05.2020 року - у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати (за 1 годину).

Однак самого договору про надання професійної правничої допомоги від 06.05.2020 року та Додатку №1 до нього від 06.05.2020 року представник позивача суду не надав.

Доказів оплати послуг, вказаних у Акті приймання-передачі та відповідних розрахунках, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене розмір витрат на правову допомогу, надану ОСОБА_1 є недоведеним, у зв`язку з чим підстави для покладення обов`язку з відшкодування судових витрат в цій частині на відповідача є безпідставним.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений ТОВ «Автокредит Плюс» за подачу апеляційної скарги не відшкодовується у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

О.Ю.Тичкова

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року.