КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2519/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 761/43128/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року, постановлену у складі судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

встановив:

05 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 4762147 грн. 87 коп.

Разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони:

- вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ;

- вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно земельної ділянки, кадастровий номер: :04:035:0177, площа (га)0,12, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_1 ;

- вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 ;

- вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України стосовно частки в статутному капіталі ТОВ «Інтер-Технологія» у розмірі 1 534 059 грн., яка рахується за ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 рокузаяву про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позовну заяву шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31, кадастровий номер: :04:035:0177, площа (га)0,12, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- будинку за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 6531497, який належить на праві власності ОСОБА_1 ;

Забезпечено позовну заяву шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України стосовно частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою «Інтер-Технологія» у розмірі 1 534 059 грн., яка рахується за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на її незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що в заяві про забезпечення позову та в оскаржуваній ухвалі не вказано орієнтовної вартості майна, на яке було накладено заборону, та не обґрунтовано співмірність його вартості із ціною позову ОСОБА_2 у розмірі 4 762 147 грн. 82 коп. Крім того, до заяви про забезпечення не додано переліку такого майна, актуальні відомості про обтяження та право власності чи інші речові права.

Таким чином, захід забезпечення позову, застосований судом, не відповідає принципу співмірності заявленим вимогам, та прямо суперечить ч. 3 ст. 150 ЦПК України. Суд не звернув увагу на той факт, що позивач жодним чином не довів намірів ОСОБА_1 відчужити власне майно, на яке просив накласти заборону, або чинити будь-які перешкоди у судовому провадженні чи виконанні рішення суду. Посилання на потенційну можливість відчуження на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування із посиланням на конкретні докази не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Зазначає, що в матеріалах та додатках до позовної заяви відсутні будь-які докази існування довірчих правовідносин між позивачем та відповідачем, договору доручення, та докази сплати частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Інтер-Технологія» саме ОСОБА_2 . З поданої позивачем квитанції вбачається, що платником є саме ТОВ «Інтер-Технологія», а не ОСОБА_2 . Підпис на квитанції про сплату абсолютно не відповідає підпису в позовній заяві.

Вказує, що данапозовна заява стосується спору між учасниками ТОВ «Інтер-технологія», що виник з правочинів щодо часток та способу їх формування, отже, підсудна Господарському суду міста Києва за місцезнаходженням ТОВ «Інтер-технологія».

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , крім того судом було проігноровано необхідність визначення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами та необхідність вирішення питання про зустрічне забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду залишити без змін. Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що посилання відповідача на підсудність цієї справи господарському суду є безпідставним, оскільки даний позов стосується грошових вимог - стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, та не стосується корпоративних відносин.

Посилається на те, що обсяг позовних вимог дорівнює 4 762 147 грн. 87 коп., а відтак суд мав можливість порівняти обсяг позовних вимог із видом забезпечення позову. Звертає увагу, що зустрічне забезпечення суд зобов`язаний застосовувати лише в двох випадках, визначених в ч. 3 ст. 154 ЦПК України, у всіх інших випадках не обов`язково. Відтак відсутність в ухвалі питання зустрічного забезпечення є правом суду, а не обов`язком.

Крім того, звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2019 року накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0001734. Об`єкти, на які накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні співпадають з об`єктами, зазначеними в оскаржуваній ухвалі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 4762147, 87 грн., позивач ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 грудня 2014 року на підставі Протоколу №3 Загальних зборів учасників ТОВ «Інтер-Технологія» позивач ОСОБА_2 отримала на свою користь частку в розмірі 41 грн., що становить 41% від статутного капіталу ТОВ «Інтер-Технологія», а відповідач ОСОБА_1 отримав на свою користь частку в розмірі 59 грн., що становить 59% від статутного капіталу ТОВ «Інтер-Технологія».

Відповідно до п.п. 2 та 3 порядку денного Протоколу №3 було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу та розподілення часток у статутному капіталі ТОВ «Інтер-Технологія» між учасниками, наступним чином: ОСОБА_2 володіє часткою у розмірі 1066 041 грн., що становить 41% від статутного капіталу; ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 1 534 059 грн., що становить 59% від статутного капіталу. У зв`язку з відсутністю у відповідача грошових коштів на той момент позивач внесла замість відповідача грошові кошти в розмірі 1 534 000 грн., як внесок до статутного капіталу товариства. Однак, на даний час позивачу грошові кошти в сумі 1 534 000 грн. відповідачем не повернуті та останній продовжує бути засновником Товариства.

Тому, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, просила стягнути з відповідача сплачені нею кошти у розмірі 1 534 000 грн. Крім того, відповідно до положень ст.ст. 1214, 536, 1048 ЦК України просила стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 351 067 грн. 72 коп.

Також на підставі ст. 625 ЦК України просила стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму 1 654 419 грн., а також відсотки за користування грошовими коштами на суму 222 661 грн. 15 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При цьому важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 вказує про те, що на даний час існує реальна загроза відчуження відповідачем частки в статутному капіталі ТОВ «Інтер-Технологія» у розмірі 1 534 059 грн. та іншого майна відповідача третім особам, тому з метою істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, просить забезпечити позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вважає абсолютно співрозмірним та адекватним позовним вимогам, та унеможливить намагання відповідача щодо відчуження частки в статутному капіталі Товариства у розмірі 1 534 059 грн. та іншого майна, відповідно до ст. 149 ЦПК України.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваній ухвалі про врахування обставин даної справи, характеру правовідносин, предмету позову, та дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, вказаних у заяві позивача, може утруднити виконання рішення.

Проте колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки, на думку колегії суддів, суд першої інстанції лише формально зазначив, що з наведених у заяві про забезпечення позову обставин вбачається ймовірність ускладнення виконання рішення у даній справі в разі задоволення позову, проте належним чином не обґрунтував, у тому числі з посиланням на відповідні обставини, чи дійсно між сторонами виник спір та що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника, що між сторонами дійсно виник спір щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; належним чином не обґрунтував необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Разом з тим, виходячи зі змісту позовної заяви та заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що при зверненні до суду з позовом про стягнення коштів позивач не визначилась, з яких саме правовідносин виник спір, та чи дійсно він існує, оскільки позивач одночасно вказала про існування певної домовленості між сторонами без визначення виду такого зобов`язання та про стягнення з відповідача коштів як безпідставно набутих.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких вона звернулась до суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.