КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 22-ц/824/4818/2020 Доповідач Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Кошель Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква, про визнання недійсним рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновлення на квартирному обліку,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква, в якому просить визнати рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом №39 від 13.06.2019 року про зняття його та членів його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартирного обліку недійсним, зобов`язавши відповідача поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку у військовій частині А 2167 з 06.10.2000 року.

Посилається на те, що рішенням засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом № 39 від 13.06.2019 року, його та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку у зв`язку з тим, що він був звільнений у запас з лав Збройних сил України із закінченням строку контракту. Зазначає, що на час звільнення позивача із служби після закінчення строку контракту, вислуга на військовій службі якого більше 20 років, був зареєстрований та проживав у гуртожитку, учасник бойових дій, йому було гарантовано право залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 міста Біла Церква, яке оформлене протоколом №39 від 13.06.2019 року про зняття ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку недійсним, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 міста Біла Церква поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї - доньку ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 міста Біла Церква з 06.10.2000 року.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Посилається на те, що позивача звільнено із лав Збройних Сил України 27 травня 2019 року у запас. З 05 червня 2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області. У зв`язку з цим на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке відбулось 13 червня 2019 року було прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Оскаржуване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийняте на підставі та з метою виконання п.21 Розділу 6 наказу Міністра оборони України від 31.07.2018 року №380, п.29, п.30 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 року №1081, ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було зараховано на квартирний облік з 06.10.2000 року, з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і дане рішення не було оскаржено, рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку з підстави його звільнення у запас по закінченню строку контракту та з підстав того, що на даний час наказом МО України № 380 від 31.07.2018 року не передбачено зарахування даної категорії громадян на квартирний облік безпідставне. ОСОБА_1 зареєстрований у м. Біла Церква, перебуває на військовому обліку в Білоцерківському ОМВК, житлом для постійного проживання не забезпечений.
При проходженні позивачем служби та при зарахуванні його на квартоблік діяв Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», відповідно до п. 37 якого військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Крім того, відповідачемне було доведено до відома ОСОБА_1 про рішення щодо зняття його з квартирного обліку у п`ятнадцятиденний строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 137 РС від 27 травня 2019 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 2 підпункту «к» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
На квартирному обліку позивач перебував в загальній та позачерговій черзі з 06.10.2000 року, у складі трьох осіб, а саме: позивач ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , 1999 року народження, син ОСОБА_3 , 2001 року народження.
ОСОБА_1 має вислугу в Збройних Силах України понад 27 років.
Відповідно до витягу з протоколу № 39 від 13.06.2019 року затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , старшого прапорщика ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку у зв`язку із звільненням у запас по закінченню строку контракту.

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.06.2019 року за № 174, старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області (а.с.12).
Згідно довідки Форми 3 в/ч НОМЕР_1 № 245 від 14.11.2017 року ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 , де займає дві кімнати (а.с.18).
Судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України понад 27 років, він є учасником бойових дій, перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФУО в Київській області і отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у м. Біла Церква, разом із своєю сім`єю проживає у гуртожитку, перебуває на військовому обліку в Білоцерківському ОМВК, житлом для постійного проживання не забезпечений, колегія суддів погоджується з висновком суду, що у відповідача були відсутні підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Доводи апеляційної скарги, що спірне протокольне рішення було прийняте в межах норм діючого законодавства та на виконання наказу Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1020/32472 від 06.09.2018 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яким врегульовано питання про зняття з обліку за місцем служби у разі звільнення з військової служби, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ч. 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Згідноабзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті.
Відповідно до ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями військовослужбовці, звільнені з військової служби у запас, залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду.

Наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за № 1020/32472, затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно з п. 4 якої військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно п. 21 Розділу 6 цієї Інструкції зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі:
поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті,

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік,
в інших випадках, передбачених законодавством.
Оскільки ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 06.10.2000 року з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і дане рішення не було оскаржено, колегія суддів погоджується з висновком суду, що рішення відповідача про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку у зв`язку із звільненням у запас по закінченню строку контракту та з підстав того, що на даний час наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року не передбачено зарахування даної категорії громадян на квартирний облік безпідставне.
Судом встановлено, що при проходженні позивачем служби та при зарахуванні його на квартирний облік діяв Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», відповідно до п. 37 якого військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Якщо такий військовослужбовець обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку прописки, інший населений пункт, відповідний командир військової частини, за проханням військовослужбовця за 3 роки до звільнення у запас або у відставку за віком, подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційної частини району необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення КЕЧ району про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Він також може скористатися правом отримати житло після звільнення з військової служби у виконавчих комітетів місцевих Рад народних депутатів відповідно до чинного законодавства.
Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України» втратив чинність 10.11.2006 року.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, положення вищезазначеної Інструкції (Наказ МО України № 380 від 31.07.2018 року) порушують конституційні права позивача, визначені частиною 3 статті 22 та частиною 1 статті 58 Конституції України.
Апеляційним судом встановлено, що на квартирному обліку ОСОБА_1 перебуває з 2000 року. За 27 років військової служби квартиру він не отримував. Відповідно до наданих позивачем доказів вбачається, що на даний час він разом із сімєю проживає у гуртожитку.
В судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача не заперечував щодо вказаних обставин та не надав суду доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування вищевказаних фактів.
Встановивши обставини справи та дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року розстрочено військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору у розмірі 2305 грн 20 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (а.с.71).

Встановлено, що на даний час у вказаній справі військова частина НОМЕР_1 не сплатила відповідний судовий збір.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з військової частини НОМЕР_1 належить стягнути в рахунок держави 2305 грн 20 коп. за подання апеляційної скарги на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду UA0026010, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету: 22030101.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305 грн 20 коп. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду UA0026010, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.