Справа № 500/7360/18
Провадження № 2/946/836/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати право власності за ОСОБА_6 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивують тим, що вищевказане майно належить ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Заповіту спадкодавець не залишала. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є спадкоємцями другої черги спадкування за законом, оскільки померла ОСОБА_10 є їх рідною сестрою. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. ОСОБА_7 , 21 травня 2018 року, протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. На день смерті спадкодавця ОСОБА_10 спільно з нею проживав її чоловік - ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Смерть ОСОБА_12 наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до закінчення 6-ти місячного строку передбаченого законодавством, після якого він би вважався спадкоємцем, який прийняв спадщину автоматично, тобто внаслідок спільного постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття. Оскільки цивільне законодавство надає право спадкоємцеві в межах строку для прийняття спадщини відмовитися від неї подавши відповідну заяву (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) то спадкоємець, на користь якого відкрилася спадщина, але який помер до закінчення строку для прийняття спадщини, на підставі чинного законодавства може вважатися лише потенційним спадкоємцем, а не суб`єктом, який реалізував належне йому право на спадкування. ОСОБА_12 був лише потенційним спадкодавцем після смерті дружини ОСОБА_10 , а отже позивачі по справі одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої (першої) черги. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що в спадковій справі №25/2018 р., заведеній 21.05.2018 року після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_10 і свідоцтво про шлюб ОСОБА_10 ; згідно з Довідкою №1098 від 13.08.2018 року, виданою Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і був чоловіком ОСОБА_10 , на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, не зареєстроване.

Відповідно до відзиву ОСОБА_4 від 08.02.2019 року, останній зазначає, що позивачі помилково вважають, що одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої черги, мотивуючи тим, що спадкоємець першої черги ОСОБА_12 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкоємцем, тобто прийняв спадщину. ОСОБА_4 являється спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до відзиву ОСОБА_2 від 04.09.2019 року, остання зазначає, що позивачі помилково вважають, що одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої черги, мотивуючи тим, що спадкоємець першої черги ОСОБА_12 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкоємцем, тобто прийняв спадщину. ОСОБА_2 являється спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, позивачами не надано доказів щодо спадкового майна, адже відмовою нотаріуса чітко визначено про відсутність реєстрації права власності за ОСОБА_10 .

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, передано земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 137).

Згідно довідки КП «Ізмаїльського МБТІ» №1574 від 02.12.2019 року власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_12 на підставі вищевказаного договору забудови. Житловий будинок має самостійний юридичний адресний номер: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ) (а.с. 164).

Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуацію. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об`єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами АДРЕСА_1 був збудований у період з 1966 року по 1985 рік (а.с. 134), тобто не підлягає здачі в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною 1ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Аналогічні приписи містить Сімейний кодекс України від 10.01.2002 року.

Так, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно актового запису про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеного виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 укладено шлюб, після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 »(а.с.107).

Таким чином, оскільки житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 набутий в період шлюбу, суд вважає, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 71 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_10 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51359742 від 26.03.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутня (а.с.74).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_10 являються чоловік ОСОБА_12 , що підтверджено актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.107).

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №13/05-12-966 від 27.03.2018 року, ОСОБА_10 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 79).

Відповідно до записів про зареєстроване місце проживання в будинковій книзі на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_12 на час відкриття спадщини, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, тому, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину (а.с. 140).

Відповідно до актового запису про смерть №165 від 31.01.2018 року, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.100).

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 являється рідною сестрою ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією актового запису про народження ОСОБА_10 №22 від 30.04.1944 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.116); актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року, згідно якого, після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 »(а.с.107); свідоцтвом про народження ОСОБА_6 (а.с.8) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.12.1967 року, згідно якого ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.9).

Крім того, ОСОБА_7 , 21 травня 2018 року , протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В.

Встановлено, що ОСОБА_7 являється рідним братом ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією актового запису про народження ОСОБА_10 №22 від 30.04.1944 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.116); актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року, згідно якого, після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 »(а.с.107); свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (а.с.10).

З вищевказаного слідує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 являються спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. № 373/02-14 від 11.09.2018 року, позивачам повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що в спадковій справі №25/2018 р., заведеній 21.05.2018 року після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_10 і свідоцтво про шлюб ОСОБА_10 ; згідно з Довідкою №1098 від 13.08.2018 року, виданою Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і був чоловіком ОСОБА_10 , на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, не зареєстроване (ас. 15-16).

Позивачами не було надано належних та допустимих доказів, що за життя ОСОБА_12 відмовився, або мав намір відмовитися від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_10 .

Таким чином, на думку суду, твердження позивачів щодо потенційного спадкоємства ОСОБА_12 після смерті дружини ОСОБА_10 , є хибним, з огляду на те, що цивільним законодавством чітко визначено спосіб прийняття спадщини шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений законом спосіб прийняв спадщину, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності за ОСОБА_6 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1258, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Агентством публічних послуг 19.12.2017 року, місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) про визнання права власності за ОСОБА_6 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2020 року.

Суддя: О.Я.Присакар