ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/773/19 Номер провадження 22-ц/814/718/20Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панченка О.О.

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року, у складі головуючого судді Павлійчук А.В., дата виготовлення повного тексту рішення 13 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», треті особи: Головне управління Держпраці у Запорізькій області, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати включаючи за час вимушеного прогулу, зміну формулювання причини звільнення з роботи,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У квітні 2019 року до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати включаючи за час вимушеного прогулу, зміну формулювання причини звільнення з роботи.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що з 10.10.2018 року до 05.03.2019 року працював у ТОВ «Український Рітейл» на посаді Керуючого магазином №02267 торгівельної марки «Брусничка» у м. Полтаві, про що свідчать записи в трудовій книжці. 14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача щодо звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, однак відповідач звільнив його не з 28.01.2019 року, а видав наказ про звільнення від 05.03.2019 року № 81 К за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України та повідомив про це ОСОБА_1 листом з описом, який ним було отримано 09.03.2019 року. В цей же день отримав трудову книжку.

ОСОБА_1 зазначав, що наказ про звільнення № 81-К від 05.03.2019 року є незаконним і протиправним.

Просив скасувати зазначений наказ, визнати причину звільнення, незаконною та протиправною, змінити причину формулювання звільнення з роботи, стягнути з ТОВ «Українській Рітейл» на його користь середній заробіток у сумі 18133,58 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ТОВ «Український Рітейл» №81-К від 05 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого магазину № НОМЕР_1 за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 05 березня 2019 року.

Змінено формулювання підстав, що ОСОБА_1 звільнений з посади керуючого магазином 02267 ТОВ «Український Рітейл» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з 05 березня 2019 року.

Стягнуто з ТОВ «Український Рітейл» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 16275,95 грн.

Стягнуто з ТОВ «Український Рітейл» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 972,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

З вказаним рішенням суду не погодилося ТОВ «Український Рітейл» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначав, що 10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 відповідно до наказу 414 к від 09 жовтня 2018 року був прийнятий у ТОВ «Український Рітейл» на посаду керуючого магазином №02267. ОСОБА_1 не вимагав припинення трудового договору, у зв`язку з чим, трудові відносини з ним були продовжені на невизначений термін, але останній був відсутній на робочому місці у зв`язку з чим складено акти про відсутність керуючого магазином № 02267 Григоренка ОСОБА_2 .Ю на робочому місці 8.02.2019 року 11.02.2019-15.02.2019 року та з 18.02.2019 по 20.02.2019 року.

Вказує, що позивачеві було направлено повідомлення про надання документів з приводу відсутності на роботі, проте останній так їх і не представив.

ТОВ «Український Рітейл» зазначає, що позивачем не було направлено до відділу кадрів товариства заяву про звільнення за власним бажанням від 14.01.2019 року та звертає увагу, що відповідно до заяви про звільнення, яка наявна в матеріалах справи, на ній вбачається відтиск печатки №112, яка була видана магазину № НОМЕР_1 виключно для використання у господарських цілях, закріплена за магазином № 02267, де позивач на той момент був керуючим. Також посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив дану заяву про звільнення ОСОБА_1 та не надав належної оцінки тому факту, що у вказаній заяві відсутня посада особи, яка її отримала та вхідний номер, який підтвердив би факт отримання керівництвом товариства вказаної заяви.

Відповідно до вище викладено, апелянт наголошує, що позивачем не було в належний спосіб попереджено власника або уповноваженого ним органу про звільнення з 28.01.2019 року, відтак вважає необґрунтованим та безпідставним стягнення середнього заробітку в сумі 16275,95 грн., натомість згідно наказому №52-К від 12.02.2019, позивачеві була виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 8 календарних днів за період роботи з 09.10.2018 до 07.02.2019 у розмірі 2604 грн. 60 коп.

Відповідно до вище зазначеного, скаржник вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до ухвалення рішення, яке суперечить нормам матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до заяви про прийняття на роботу тимчасово від 09.10.2018 року та наказу № 414- К від 09.10.2018 року був прийнятий на роботу тимчасово в ТОВ «Український Рітейл» з 20.10.2018 до 19.01.2019 року на посаду керуючого магазином №02267.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 14.01.2019 року про звільнення з роботи за власним бажанням з 28.01.2019 року, з відміткою «одержано 14.01.2019 року» та печаткою № 112 ТОВ «Український Рітейл».(а.с. 17)

В зв`язку з відсутністю на робочому місці керівника магазину №02267 Григоренка В.Ю., було складено відповідні акти від 12.02.2019 року, від 15.02.2019 року та від 20.02.2019 року. Прогулами без поважних причин вказано: 08.02.2019, 11.02.2019, 12.02.2019, 13.02.2019, 14.02.2019, 15.02.2019, 18.02.2019, 19.02.2019, 20.02.2019 р. (а.с. 38-40)

ТОВ «Український Рітейл» 12.02.2019 року за № 192, ОСОБА_1 направлено повідомлення з вимогою пред`явити до відділу кадрів товариства, виправдувальні документи з приводу відсутності його на роботі з 08.02.2019 року. (а.с. 41)

Наказом № 81-К від 05.03.2019 року, звільнено Григоренка В.Ю. - керівника магазину № НОМЕР_1 з роботи за прогул без поважних причин, відповідно до пункту 4 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , подавав заяву про звільнення за власним бажанням із посади в належний спосіб, фактично попередивши адміністрацію підприємства про бажання розірвати трудові відносини, проте ТОВ «Український Рітейл» порушило вимоги трудового законодавства та не розглянуло заяву позивача про розірвання трудового договору з ініціативи працівника, звільнивши його з роботи за прогул без поважних причин.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин без поважних причин, тому суд, з`ясовуючи законність звільнення працівника на підставі п.4 ч.1ст.40 КЗпП України, повинен встановити причини відсутності працівника на робочому місці та їх поважність.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Письмове повідомлення про звільнення оформлюється заявою. Звільнення працівників оформлюється наказом чи розпорядженням роботодавця. Підставою для видання такого наказу є відповідна заява працівника, а за потреби й інші документи.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 указував на незаконність його звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, оскільки він подавав заяву про звільнення за власним бажанням.

В свою чергу, наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням з 28.01.2019 року, не є належним, достовірним та достатнім доказом її отримання керівництвом ТОВ «Український Рітейл», оскільки у вказаній заяві відсутній вхідний номер, який би підтвердив факт належної реєстрації вказаної заяви, прізвище та посада особи, яка поставила відмітку «одержано 14.01.2019» теж не зазначено.

На заяві ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням, знаходиться відтиск печатки ТОВ «Український Рітейл» № НОМЕР_2 , в свою чергу, відповідно до наказу в.о директора С.Н. Беляєва ТОВ «Український Рітейл» № 175-к від 27 квітня 2017 року, печатка № 112 видана магазину № НОМЕР_1 , для використання виключно в господарських цілях. Пунктом 3 вказаного наказу, покладено відповідальність за збереження та цілісність використання печатки на керуючого магазином.

Оскільки, ОСОБА_1 , працював керуючим магазином № НОМЕР_1 , та відповідав за збереження та цілісність використання печатки ТОВ «Український Рітейл» № 112, тому його заява з відтиском зазначеної печатки не є належним доказом отримання її безпосередньо керівництвом ТОВ «Український Рітейл».

Слід зазначити, що всі документи надані відповідачем у даній справі засвідчені печаткою департаменту управління персоналом.

На вищезазначене, суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про незаконність звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статі 40 КЗпП України.

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач не з`являвся на робоче місце, без поважних причин, що зафіксовано в актах від 12.02.2019, 15.02.2019, 20.02.2019 р., документів з приводу його відсутності керівництву не надав, тому наказ про його звільнення з роботи за пунктом 4 частини першої статі 40 КЗпП України є законним, підстави для зміни формулювання підстав його звільнення та внесення змін у трудову книжку відсутні.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при звільненні не можуть бути задоволені, оскільки вони є похідними.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції не з`ясував усіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень та дійшов помилкового висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення та стягнення середнього заробітку, рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення в якому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому, задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч. ч. 1,2,7 ЦПК України).

Зважаючи на те, що позивач у даній справі звільнений від сплати судових витрат тільки за одну позивну вимогу, а за майнову сплачував судовий збір, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український Рітейл» підлягають судові витрати в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою ТОВ «Український Рітейл» сплатило судовий збір у розмірі 2613 грн., що підтверджується платіжним дорученням № , то відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, частина судових витрат в розмірі 1152 грн 60 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 82, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», треті особи: Головне управління Держпраці у Запорізькій області, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати включаючи за час вимушеного прогулу, зміну формулювання причин звільнення з роботи відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» 1152 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» за рахунок держави судові витрати у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, які були понесені останнім при подачі апеляційної скарги в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль