ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/653/20 Справа № 204/7852/18 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ шляхом визнання права власності на його частку, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив поділити спільне майно подружжя, а саме нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.2-4/.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 08 жовтня 1994 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, подружжям на спільні кошти для задоволення потреб сім`ї було придбано нерухоме майно, а саме квартиру яка знаходиться у житловому будинку літ А-4 за адресою: АДРЕСА_2 та складається з: 1-коридор, 2,3,9 - житлові, 4-кладова, 5- туалет, 6-ванна, 7-коридор, 8-кухня, житловою площею - 48,2 кв.м., загальною площею 71,6 кв. м. Вартість придбаного майна складає 782750 грн. Внаслідок реконструкції майна, збільшилася його площа, змінилася кількість та призначення його приміщень, а також цільове призначення майна. Нерухоме майно було переведено у нежитловий фонд, й визначено як приміщення будинку літ. А-4 - магазин непродовольчих товарів - нежитлове приміщення НОМЕР_1, яке складається з приміщень: літ. а21 прибудова, а21 - ганок з пандусом, поз. 1-3, І. Загальна площа приміщення складає 78.6 кв.м. Зазначене нерухоме майно використовувалося подружжям шляхом здавання його в оренду для збільшення доходів родини й використання цих доходів для задоволення потреб обох з подружжя та їх дітей.

13 жовтня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач самостійно отримує всі доходи від використання об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А-4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Однак, позивач має права на 1/2 частину зазначеного нежитлового приміщення, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: літ. а21 прибудова, а21 - ганок з пандусом, поз. 1-3, І. спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: літ. а21 прибудова, а21 - ганок з пандусом, поз. 1 -3, І, в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення НОМЕР_1, загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: літ. а21 прибудова, а21 - ганок з пандусом, поз. 1 -3, І, в порядку поділу майна подружжя.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.185-188/

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя не було враховано інше майно, окрім спірного нежитлового приміщення, що призвело до невного з`ясування всіх істотних обставин по справі та ухвалення рішенням з порушенням норм матеріального права /а.с.191-199/.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на її неогрунтованість та вважає такою, що не підлягає задоволенню /а.с.218-223/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 08 жовтня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі /а.с.5-6/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано /а.с.15-16/.

В період шлюбу, відповідно до договору купівлі - продажу від 06 лютого 2007 року, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 /а.с.7-8, 9, 10/.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нежитлове приміщення загально площею 78,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 /а.с.11-13/.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_4 придбано в період шлюбу між сторонами, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до акту оренди приміщення від 30 червня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 надала послуги з оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ТОВ «ВІК «ХІТЛАЙН» . Загальна вартість послуг у вересні склала 10 000 грн. /а.с.14/.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного зарібтку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу та належить до спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги щодо поділу спірного нежитлового приміщення є обгрунтованими.

З таким висновком також погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом не застосовано норми закону про відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, у зв`язку з ухиленням позивача від утримання спільних дітей колегія суддів не приймає до уваги. Заявником не надано доказів на підтвердження наведених обставин, тоді як, посилання на те, що отриманих аліментів за рішенням суду не вистачає на утримання неповнолітньої доньки не є підставою для зменшення частки позивача у спільному майні подружжя. Інших належних доказів суду надано не було.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя не було враховано наявність іншого майна придбаного подружжям за час шлюбу, що призвело до неправильного вирішення поділу майна та визначенням часток кожного з подружжя, колегія суддів не може прийняти до уваги, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги було заявлено лише щодо поділу нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тоді як в силу процесуального закону суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог, тому встановлення наявності іншого майна подружжя не є предметом розгляду даної справи.

Встановивши обставини по справі, дослідивши надані сторонами докази та виходячи з наведених норм закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про поділ спірного майна, оскільки воно було придбано під час шлюбних відносин та закон встановлено принцип рівності часток при його поділі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують на законність судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, як про це просить відповідач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров