Справа №242/3553/20
Провадження №2/242/1305/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В. І., секретар судового засідання Нарижна О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності,

за участю представника позивача ОСОБА_2 , -

встановив:

Позивач 25.08.2020 року звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що на вказаний будинок накладено арешт 08.08.2005 року Авдіївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали від 15.04.1980 року Ясинуватського міського суду. Згідно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником житлового будинку досі значиться його бабуся ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на зазначений будинок належить позивачу на підставі додаткового рішення Ясинуватського районного суду Донецької області від 14.01.1982 року. Ухвала про арешт майна була постановлена 15.04.1980 року, тобто під час судового розгляду цивільної справи щодо залишення за ним вищевказаного будинку на праві приватної власності. Позивач 24.06.2020 року звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Проте, отримав відмову у проведенні державної реєстрації права власності. Вважає, що його право власності порушено, просить суд зняти заборону з житлового будинку АДРЕСА_1 , що внесений Авдіївською державною нотаріальною конторою 08.08.2005 року за №2264817 на підставі ухвали від 15.04.1980 року Ясинуватського міського суду в Донецькій області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Також просив визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Харків) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, де не зазначив свої заперечення проти позову, а також вимоги, які визнаються або не визнаються відповідачем, а лише визначив норми права , якими регулюються питання щодо зняття арешту з майна.

Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити справу на розсуд суду.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача і відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за №2.06.2020 року, де зазначено відомості про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що об`єктом обтяження є будинок АДРЕСА_1 , обтяження зареєстровано 08.08.2005 року за №2264817 реєстратором Авдіївська державна нотаріальна контора, підставою обтяження зазначено ухвалу від 15.04.1980 року Ясинуватського міського суду, власником зазначено ОСОБА_3 .

У позові позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок належить позивачу на підставі додаткового рішення Ясинуватського районного суду Донецької області від 14.01.1982 року та під час судового розгляду цивільної справи щодо залишення за ним вищевказаного будинку на праві приватної власності було постановлено ухвалу про арешт майна від 15.04.1980 року, який на даний час не скасовано.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна; додаткове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року, ухвалу судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 11.02.1982 року, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідь з Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби, копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.07.2020 року, технічний паспорт на житловий будинок, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (серія НОМЕР_1 ), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 (серія НОМЕР_2 ), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 (серія НОМЕР_3 ), копію свідоцтва про одруження ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , копію свідоцтва про одруження ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (серія НОМЕР_4 ), копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 (серія НОМЕР_5 ).

При вирішенні даної справи суд враховує роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5, де зазначено, що при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

При цьому, у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Крім того, позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою та в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога лише про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Отже, на підтвердження права власності на будинок позивачем надано копії рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, де зазначено про відмову у задоволенні позову; додаткове рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року, де зазначено про залишення на праві особистої власності за ОСОБА_1 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалу судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 11.02.1982 року, де зазначено про залишення без змін рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року.

Разом з тим, з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.07.2020 року вбачається, що підставою відмови є неможливість встановити відповідність заявлених прав, оскільки надані рішення суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, та листом від 09.07.2020 року №01-35/81/2020 реєстратора повідомлено про неможливість надання копій вищезазначених рішень суду, оскільки справа з Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області до Дружківського міського суду Донецької області не надходила.

Слід зазначити, що розділом Х ЦПК України передбачено порядок відновлення втраченого судового провадження.

Так, статтею 488 ЦПК України визначено, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду. (ст. 489 ЦПК України).

Згідно із ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що справа №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна перебувала на розгляді народного суду Ясинуватського району Донецької області та до Дружківського міського суду Донецької області не передавалася. Розгляд справи завершено ухваленням рішення.

Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VІІ (зі змінами та доповненнями) та розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14, Дружківському міському суду Донецької області визначено територіальну підсудність справ Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.

Статтею 494 ЦПК України визначено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Проте, позивачем не надано відповідної ухвали суду про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, та додаткового рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року, яким залишено на праві особистої власності за ОСОБА_1 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача також підтвердила той факт, що із заявою про відновлення втраченого провадження до Дружківського міського суду Донецької області позивач не звертався.

Отже, з наданих суду доказів неможливо встановити, що позивач є власником майна на яке накладено арешт, або особою, яка володіє вказаним майном на підставі закону чи договору або в іншій законний спосіб, оскільки надані рішення Ясинуватського районного суду відсутні у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Інших належних та допустимих доказів, що підтверджують право власності на нерухоме майно позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що він є власником майна на яке накладено арешт, або особою, яка володіє вказаним майном на підставі закону чи договору або в іншій законний спосіб та його право власності порушується.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що на даний час він не позбавлений права звернутися до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про відновлення втраченого судового провадження №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, та відновити зміст як рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 19.11.1981 року по справі №2-237/81 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання строку для прийняття спадщини та розподілу спадкового майна, так і додаткового рішення народного суду Ясинуватського району Донецької області від 14.01.1982 року та ухвали судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 11.02.1982 року.

Крім того, під час вирішення питання про відновлення втраченого провадження, має бути вирішено питання щодо відновлення ухвали Ясинуватського міського суду від 15.04.1980 року про накладення арешту у справі №2-237/81, яку постановлено у якості забезпечення позову, як зазначав позивач у позові, що у подальшому може надати йому можливість звернутися із заявою до Дружківського міського суду Донецької області, якому визначено підсудність справ Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області, про скасування заходів забезпечення позову в порядку визначеному ст. 158 ЦПК України з урахуванням ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено до 30.11.2020 року.

Суддя В. І. Капітонов