Справа № 690/2/20
Провадження № 2/690/53/20

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2020 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Здоровила В.А.
з участю секретаря Мельник С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
представник ДПП ОСОБА_2 в позовній заяві просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ДПП кошти за надмірно нараховану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року в сумі 1160 грн. 57 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп., посилаючись на те, що ОСОБА_1 проходила службу в ДПП на посаді інспектора роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві. Наказом ДПП «Про надання відпусток» від 26.12.2018 № 1244 о/с ОСОБА_1 надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб з 01.01.2019 по 01.02.2019. Разом з тим наказом ДПП «По особовому складу» від 10.04.2019 № 252 о/с ОСОБА_1 звільнена зі служби в поліції з 12.04.2019. Таким чином ОСОБА_1 було надано основну оплачувану відпустку за 2019 рік в повному обсязі, однак відпрацьовано останньою у 2019 році лише три повні місяці. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік, на яку мала право ОСОБА_1 станом на час звільнення зі служби в поліції, становила вісім днів. Отже остання надмірно використала 22 дні щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік. Відповідно до наказу ДПП «По особовому складу» від 10.04.2019 № 252 о/с, яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, з грошового забезпечення останньої належало відрахувати за 22 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Однак, в місяці, в якому її було звільнено зі служби в поліції, нею було відпрацьовано лише 12 днів, що унеможливило здійснення відрахування з її грошового забезпечення в повному розмірі за всі 22 дні надмірно нарахованої частини чергової відпустки, оскільки грошового забезпечення її за відпрацьовані дні було недостатньо для такого відрахування. Таким чином після здійснення відрахування, кошти, яких було недостатньо для повного відрахування з грошового забезпечення за надмірно нараховану їй частину щорічної відпустки за 2019 рік становлять 1160 грн. 57 коп.. ОСОБА_1 зобов`язана сплатити ДПП вказану суму, однак до даного часу цього не зробила, а тому позивач і змушений звернутися до суду з даним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Ухвалою суду від 03.03.2020 постановлено провести заочний розгляд вказаної цивільної справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов ДПП до ОСОБА_1 про стягнення коштів підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 проходила службу в ДПП на посаді інспектора роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) УПП у м. Києві.
Наказом ДПП «Про надання відпусток» від 26.12.2018 № 1244 о/с ОСОБА_1 надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік тривалістю 30 діб з 01.01.2019 по 01.02.2019, що підтверджуються витягом з наказу (а.с.6).
Наказом ДПП «По особовому складу» від 10.04.2019 № 252 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 12.04.2019. з відрахуванням грошового забезпечення за 22 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, що підтверджується витягом з наказу (а.с.7).
Таким чином ОСОБА_1 було надано основну оплачувану відпустку за 2019 рік в повному обсязі, однак відпрацьовано останньою у 2019 році лише три повні місяці.
Відповідно до частини першої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Частиною другою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
Згідно частини дев`ятої вказаної статті поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 відпрацьовано лише три повні місяці у 2019 році, тривалість щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік, на яку вона мала право станом на час звільнення зі служби в поліції, становила вісім днів.
Разом з тим ОСОБА_1 перебувала у щорічній оплачуваній відпустці за 2019 рік протягом тридцяти днів. Отже остання надмірно використала 22 дні щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік.
Частинами 1 та 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Як встановлено абзацом другим частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
Необхідно зазначити, що відповідно до наказу ДПП «По особовому складу» від 10.04.2019 № 252 о/с, яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, з грошового забезпечення останньої належало відрахувати за 22 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
Однак, в місяці, в якому ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, нею було відпрацьовано лише 12 днів, що унеможливило здійснення відрахування з її грошового забезпечення в повному розмірі за всі 22 дні надмірно нарахованої частини чергової відпустки, оскільки грошового забезпечення ОСОБА_1 за відпрацьовані дні було недостатньо для такого відрахування.
Таким чином після здійснення відрахування, кошти, яких було недостатньо для повного відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 за надмірно нараховану їй частину щорічної відпустки за 2019 рік становлять 1160 грн. 57 коп., що підтверджується розрахунком №2 грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (а.с.8).
Відтак ОСОБА_1 зобов`язана сплатити ДПП 1160 грн. 57 коп. за надмірно нараховану їй частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року, однак такої виплати не здійснила.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У рішенні від 17.07.2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Статтею 55 Конституцій України гарантується судовий захист прав людини і громадянина.
Згідно частини 1 статті 6 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
А тому, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ДПП кошти за надмірно нараховану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини 2019 року в сумі 1160 грн. 57 коп..
А також відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ДПП понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп..
На підставі викладеного, ст. 6, 15 ЦК України, Закону України «Про Національну поліцію», ст.55 Конституції України та керуючись ст. 4, 12, 77, 81, 83, 89, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий В.А. Здоровило