Справа № 517/163/19
Провадження № 2/517/92/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.,

при секретареві Грабовій І.Г.,

за участю:

представника позивача, адвоката Матвійчука Г.І.,

представника відповідачів, адвоката Твердохліб В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Захарівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Затишанська селищна рада Захарівського району Одеської області про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом в новій редакції, у якому просить визнати відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Затишшя Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області, яку ОСОБА_1 підписала у Захарівській державній нотаріальній конторі Одеської області недійсною.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області помер позивача син - ОСОБА_5 .

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 3,04 га, яка розташована на території Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області.

У серпні 2016 року при видачі свідоцтва про прийняття спадщини, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючись ними, фактично перебуваючи довгий час у стані крайньої степені знемоги і розпачу після смерті сина та чоловіка, позивач відмовилася від прийняття спадщини.

В з`язку з вище перерахованими обставинами, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Представником відповідачів, адвокатом Твердохліб В.Ю. направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано ніяких доказів до справи, що на момент подання заяви нотаріусу про відмову від прийняття спадщини вона перебувала у стані, в якому не усвідомлювала значення своїх дій, тому просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Матвійчук Г.І. в судовому засіданні підтримав в повному обсязі викладені в позовній заяві вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів, адвокат Твердохліб В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, тому просить відмовити в позові повністю.

Представник третьої особи Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вирішення даної справи залишає на розсуд суду (а.с. 189).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що позивачка виставила будинок на продаж та вивезла всі свої речі, переїхавши проживати до своєї дочки ОСОБА_7 в с. Росіянівка Захарівського району Одеської області.

Заслухавши пояснення учасників справи, тобто представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши всі докази, а також проаналізувавши нормативно-правові акти, якими регулюються вказані правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області помер син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , про що складено відповідний актовий запис за № 55 від 22.02.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане повторно Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15.05.2018 року (а.с. 77).

Факт родинних стосунків позивача та спадкодавця підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області о8 січня 2019 року, актовий запис № 23, в якому матір`ю позивача вказана ОСОБА_1 (а.с.79).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 05.05.2011 року серії НОМЕР_3 та копією технічного паспорта та земельна ділянка площею 3,04 га, яка розташована на території Росіянівськогої сільської ради Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області, масив НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 (а.с. 80-83).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , про що складено відповідний актовий запис за № 259 від 30.11.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 30.11.2016 року (а.с. 78).

Зазначає, що у серпні 2016 року при видачі свідоцтва про прийняття спадщини, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючись ними, фактично перебуваючи довгий час у стані крайньої степені знемоги і розпачу після смерті сина та чоловіка, позивач відмовилася від прийняття спадщини.

Згідно довідки Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 22.01.2019 року № 110, ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 з покійним чоловіком ОСОБА_8 , вели спільне домашнє господарство з 2007 року по 29.11.2016 рік (а.с. 85).

Довідкою Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 07.06.2018 року № 902 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 21 лютого 2007 року по теперішній час (а.с. 86).

З довідки Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 07.06.2018 року № 898 вбачається, що син позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті в будинку АДРЕСА_1 .

У житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, крім ОСОБА_5 , на день його смерті та до цього часу зареєстровані та постійно проживають такі громадяни: - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 87).

Представником відповідачів, адвокатом Твердохліб В.Ю. направлено до суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 разом з позивачкою звернулася до Захарівської районної державної нотаріальної контори та подали заяви про відмову від прийняття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч. 6 ст. 1273 ЦК).

Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк, починаючи з 17 лютого 2016 року, позивач мала право як відмовитись від спадщини, так i протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликати відмову від спадщини.

Проте, позивач, у визначений законодавством строк з відповідною заявою не зверталася, щоб використати своє право на прийняття спадщини.

ОСОБА_2 не чинила перешкод у проживанні позивача у вищезазначеному будинку її сина, а саме ОСОБА_1 розпочала сімейні чвари та почала чинити ОСОБА_2 перешкоди у проживанні в будинку, оскільки життя з позивачем було нестерпним в 2017 poцi ОСОБА_2 була вимушена винаймати інший будинок для проживання.

На початку 2019 року ОСОБА_2 повернулась в будинок ОСОБА_5 , оскільки дізналась від сусідів, що позивачка виставила будинок на продаж. Прийшовши до будинку ОСОБА_3 дізнався, що ОСОБА_1 вивезла вci peчi та переїхала проживати до своєї доньки ОСОБА_7 в с. Росіянівка. Захарівського району, Одеської області.

Вказана обставина була підтверджена в судовому засіданні свідком ОСОБА_6 .

Вказавши, що позивачем не надано ніяких доказів до справи, що на момент подання заяви нотаріусу про відмову від прийняття спадщини вона перебувала у стані, в якому не усвідомлювала значення своїх дій, тому просить в позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Також представником відповідачів, адвокатом Твердохліб В.Ю. додано до матеріалів справи клопотання про відмову в позові пред`явленому до неналежного відповідача, в якому просить відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 51 ЦПК суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

У витребуваній судом в Захарівській районній державній нотаріальній конторі Одеської області копії спадкової справи № 162/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , наявні: - заяви про відмову від прийняття спадщини від 16.08.2016 року № 542 поданої о 10 год. 45 хв. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання відмовилась від прийняття належної їй частки спадщини, що залишилась їй після смерті її чоловіка; - заяви від 16.08.2016 року № 543 поданої о 10 год. 50 хв. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання відмовилась від отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частину майна придбаного нею та її чоловіком в зареєстрованому шлюбі, так як майно, яке успадковується, а саме: житловий будинок та земельна ділянка є особистою приватною власністю її чоловіка; - заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інші документи (а.с. 117-176).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК).

Заповіт спадкодавець не залишав.

Згідно із ст. 1261 ЦК до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

За загальними положеннями про спадкування право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1223, 1270 ЦК).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ з визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону не є підставою для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою визнання недійсною відмови від спадщини законодавець визначив зокрема і вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Із ч. 5 ст. 1274 ЦК України слідує, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тобто, саме висновок експерта в цьому випадку може бути належним доказом медичного характеру.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров`я суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з постановою ВСУ від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Для визнання відмови від прийняття спадщини предметом доказування є та обставина, що особа, яка відмовилась від спадку у момент складання відмови (правочину) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (аналогічна позиція відображена в ухвалі колегії суддів ВССУ від 02.11.2011 року в справі № 36-29047св11).

Таким чином, лише одним із належних та допустимих доказів перебування фізичної особи у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути висновок судово-психіатричної експертизи на момент вчинення правочину, який має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами.

Позивач добровільно позбавив себе права на частку в спадщині сина та такі дії відповідали його волевиявленню.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою від впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних діях.

Посилання позивача на вчинення щодо нього психологічного тиску з боку відповідача під час складання і підписання першим заяви про відмову від прийняття спадщини є неспроможними і такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на нього здійснювався психологічний тиск і ця обставина є підставою для визнання правочину недійсним у силі положень статті 231 ЦК України. Аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладена від 04.04.2018 року у справі № 501/2869/14-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

В ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними протоколом № 11 передбачено, зокрема, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи позивачем не доведено суду обставини, щодо яких вона помилилась при вчиненні правочину, який є предметом спору, у його суті та наслідках, також позивачем не надано доказів помилки щодо істотних обставин правочину.

Судом є встановленим, що позивач розуміла наслідки вчинення відмови від спадщини, вчинила дану дію добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину.

Також, суд враховує, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону також не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Затишанська селищна рада Захарівського району Одеської області про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 грудня 2020 року.

Суддя: