Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 459/1213/17

провадження № 61-1349св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сокальський районний суд Львівської області, Держава України в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року у складі судді Жураковського А. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України кошти в сумі 10 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з порушенням органом державної влади - Сокальським районним судом Львівської області прав, гарантованих статтями 40, 55, 124 Конституції України, статтею 14 КАС України, частиною четвертою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа від 21 листопада 2012 року № 2а-19/08, виданого Сокальським районним судом Львівської області, зокрема, після отримання постанови про відновлення виконавчого провадження від 19 грудня 2013 року не повернуто до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області) виконавчого листа. Посадові особи Сокальського районного суду Львівської області грубо порушили конституційні права, гарантовані статтями 40, 55, 56 Конституції України та норми Закону України «Про виконавче провадження», що проявилося у їхньому не виконанні своїх обов`язків, порушенні присяги, наміру позбавити його виплати суми перерахованої пенсії та не виконанні судового рішення, що підтверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року в справі № 876/6843/15. Шляхом порушення норм Конституції України посадовими особами Сокальського районного суду Львівської області йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях. У зв`язку з позбавленням прав було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активної діяльності, громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього повторюючи, що він, живучи та діючи в межах закону, не може довести свою правоту в судах, оскільки кожне рішення суду, яким відмовлено у задоволенні його вимог, свідчить, що його вимоги незаконні.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Червоноградський міський суд Львівської області ухвалою від 23 травня 2017 року відмовив у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Червоноградський міський суд Львівської області рішенням від 13 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 доДержави України в особі Державної казначейської служби України відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішенням тим, що ОСОБА_1 не доведено приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з нього усіх родичів та знайомих у звязку з ухваленням судом рішень не на його користь, а самі твердження про незаконність дій відповідача є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Львівський апеляційний суд постановою від 21 жовтня 2019 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 01 листопада 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки судів такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Судами попередніх інстанцій не застосовано до спірних правовідносин норми статей 8, 40, 55, 56, 124, 129 Конституції України, статей 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України та статей 3, 4, 11, 15, 26, частини четвертої статті 28 ЦПК України, в результаті чого порушені його права, які гарантовані Конституцією України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

13 листопада 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи встановлені судами

На примусовому виконанні в управлінні державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ДВС ГУЮ у Львівській області) перебувало виконавче провадження ВП № 35419406 з виконання виконавчого листа № 2а-19/08, виданого 21 листопада 2012 року Сокальським районним судом Львівської області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших питань» в редакції закону від 04 квітня 2006 року, з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

02 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 13 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з не надходженням виконавчого документу на адресу Відділу примусового виконання рішень.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління ДВС ГУЮ у Львівській області про визнання протиправним порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа № 2а-19/08, виданого 21 листопада 2012 року Сокальським районним судом Львівської області, скасуванні постанови ВП № 35419406 про закінчення виконавчого провадження від 02 квітня 2015 року, як незаконної та зобов`язання здійснити всіх заходів для виконання виконавчого листа - відмовлено.

10 грудня 2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову Сокальського районного суду Львівської області від 11 червня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії управління ДВС ГУЮ у Львівській області при виконанні виконавчого листа від 21 листопада 2012 року № 2а-19/08, виданого Сокальським районним судом Львівської області. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Шестака О. В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 35419406 від 02 квітня 2015 року. Зобов`язано управління ДВС ГУЮ у Львівській області здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи з виконання виконавчого листа від 21 листопада 2012 року № 2а-19/08, виданого Сокальським районним судом Львівської області.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, передбачене статтею 1176 ЦК України. Цією статтею встановлені випадки і умови її відшкодування та визначено, що така шкода відшкодовується державою.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом є порушення його прав, гарантованих Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження», посадовими особами Сокальського районного суду Львівської області, що, як зазначає ОСОБА_1 , проявилося у їхньому не виконанні своїх обов`язків, порушенні присяги, наміру позбавити його виплати суми перерахованої пенсії та не виконанні судового рішення, що підтверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року в справі № 876/6843/15.

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між діями посадових осіб Сокальського районного суду Львівської області та настанням тих негативних наслідків про які він вказує, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з його недоведеністю. Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року про скасування постанови Сокальського районного суду Львівської області від 11 червня 2015 року та прийняття нової постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, сама по собі таким доказом не є.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах, зокрема, від 13 травня 2019 року у справі 459/2513/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18.

Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, не дали належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки касаційним судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило