Провадження № 2/127/3551/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

з участю представника позивача - адвоката Семенчук О.А.,

представника відповідача Рибак Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про стягнення середнього заробітку при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку.В подальшому позивач змінив предмет та підстави позову, просив суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 33384,59 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року по справі №127/17081/15-ц визнано незаконним та скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України №78 від 13.05.2015 року. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України №80 від 18.05.2015 року. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниця міністерства оборони України №68 від 22.05.2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника секретного відділу КЕВ м. Вінниці Міністерства оборони України. Стягнуто з КЕВ м. Вінниці Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку. Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2017 року стягнуто з КЕВ м. Вінниці Міністрества оборони України на користь ОСОБА_1 133436,16 грн., з яких 130664,19 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2015 року по 29.09.2017 року, а також 2771,97 грн. інфляційних витрат. В решті заявлених вимог відмовлено. Позивача було поновлено на роботі лише 11.05.2018 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книзі. Позивач вважає, що відповідно до ст. 236 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток у звязку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі за період з 02.10.2017 року по 10.05.2018 року відновідно до розрахунку в сумі 33384,59 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Семенчук О.А. позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту заяви про зміну підстав позову (а.с. 67-69), просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 33384,59 грн. при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та судові витрати.

Представник відповідачаРибак Н.Б. позовні вимоги не визнала, просила позов залишити без задоволення, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с. 34-37, 52-53). Суду пояснила, що відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 року та абз. 1 п. 40 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, призначення осіб на посади начальників РСО здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих установ. Позивач зумовив тривале невиконання рішення суду, оскільки до КЕВ м. Вінниця для оформлення матеріалів для надання допуску до державної таємниці не прибув. Крім того, рішення суду від 21.03.2017 року по справі №127/17081/15-ц було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року, тому вина відповідача відсутня.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року по справі №127/17081/15-ц визнано незаконним та скасовано наказ начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця міністерства оборони України №78 від 13.05.2015р. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця міністерства оборони України №80 від 18.05.2015р. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця міністерства оборони України №68 від 22.05.2015р. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника секретного відділу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в розмірі 3200 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі звернуто до негайного виконання (а.с. 22-24).

Постановою Верховного Суду від 07.05.2019 року касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці Міністерства оборони України залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2017 року залишено без змін (а.с. 55-60).

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Як слідує з вищевказаного рішення суду від 21.03.2017 року, суд допустив його негайне виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Негайне виконання рішення передбачає його обов`язкове виконання, незалежно від набрання ним законної сили. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вказувала на відсутність вини КЕВ м. Вінниці у затримці поновлення ОСОБА_1 на роботі з посиланням на те, що касаційним судом було зупинено виконання рішення суду від 21.03.2017 року.

Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Клопотання про зупинення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2017 року задоволено частково. Відмовлено в зупиненні виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника секретного відділу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України та стягненні з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. В іншій частині виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження (а.с. 54).

Отже, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання щодо зупинення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 05.05.2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника секретного відділу КЕВ м. Вінниця міністерства оборони України та стягненні з КЕВ м. Вінниця міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, тому відповідач повинен був негайно виконати рішення суду від 21.03.2017 року щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі. Представник відповідача не спростувала належними доказами відсутність вини відповідача.

Також по справі встановлено, що додатковим рішенням від 29.09.2017 року по справі №127/17081/15-ц стягнуто з Квартирно - експлуатаційного відділу у м. Вінниці Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 133436,16 грн. боргу, з яких 130664,19 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2771,97 грн. - інфляційні витрати. В решті заявлених вимог - відмовлено (а.с. 25-26).

Крім того, вказаним додатковим рішенням суду визначено, що «Згідно довідки КЕВ м. Вінниця № 4117 від 16.11.2015 року ОСОБА_1 за квітень 2015 року нараховано 4775, 32 грн., а за березень 2015 року - 4510, 67 грн., виплата за травень не враховується, оскільки у травні 2015 року ОСОБА_1 працював лише до 22 числа по день звільнення. Середній заробіток становить: 4775,32+4510,67/42=221,09 грн. відповідно загальна сума вимушеного прогулу становить 221,09*591=130664,19 грн.» (а.с. 25-26).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» («зволікання», «тяганина») та за змістом статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

З копії трудової книжки вбачається, що позивача ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника секретного відділу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Міністерства оборони України 11.05.2018 року (а.с. 70-72).

З дня звільнення з роботи і по день поновлення на роботі - 11.05.2018 року позивач ніде не працював, що підтверджується копією його трудової книжки.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про наявність вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, починаючи з 02.10.2017 року по 10.05.2018 року.

Кількість робочих днів у 2017 році: жовтень - 21, листопад - 22, грудень - 20, а всього 63 днів.

Кількість робочих днів у 2018 році: січень -21, лютий - 20, березень - 21, квітень - 19, до 10 травня (включно) - 7, а всього 88 днів.

Всього з 02.10.2017 року по 10.05.2018 рік - 151 робочий день.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці, що передували звільненню (березень-квітень 2015 року) становила 221,09 грн. і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню, оскільки встановлена судовим рішенням (а.с. 25-26).

Таким чином, сума середнього заробітку при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.10.2017 року по 10.05.2018 рік становить 33384,59 грн. (221,09 грн. х 151 день = 33384,59 грн.).

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, тому суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Отже, до стягнення підлягає середній заробіток при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 33384,59 грн. за період з 02.10.2017 року по 10.05.2018 року (151 день x 221,09 грн. = 33384,59 грн.), яка визначена без утримання податку й інших платежів.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з КЕВ м. Вінниціслід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 333,85 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 233, 236 КЗпП України, ст. ст. 2, 10-13, 18, 76-82, 89, 141, 263-265 України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 33384,59 грн. та 333,85 грн. понесеного судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, місце знаходження: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 87, .

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020 року.

Суддя: