РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/12554/19

Провадження № 22-ц/4815/249/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Смолій Л.Д.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась в Рівненський міський суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань що випливають з рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 листопада 2019 року вказаний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 109 138 гривень інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 10652 гривні 24 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 221006 гривень 70 копійок інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 21871 гривень 52 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у в розмірі 3626,68 грн.

У апеляційній скарзі поданій на вказане рішення, ОСОБА_1 не погоджується з ухваленими рішеннями, вказує на невідповідність висновків, викладених у рішеннях суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що право на пред`явлення позову у позивачів виникло з січня 2014 року, а позов пред`явлено 27.06.2019, тому ним було заявлено про застосування строків позовної давності.

Вказує, що позивачі однозначно знали, які кошти з січня 2014 року вони отримували, а в подальшому державною виконавчою службою щомісячно перераховувались та перераховуються на даний час кошти, які стягуються із його заробітної плати.

Також вказує, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто інфляційні та три відсотки річних з 01.01.2014. Вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції повинен був стягнути кошти за період з 27.06.2016-27.06.2019, тобто в межах трьохрічного строку, передбаченого законом.

Крім того, відмічає, що сума стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних значно перевищує суму первісного позову та є для нього значною. Крім заробітної плати, інших доходів не має, на заробітки через поганий стан здоров`я їхати не може.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважає її доводи такими, що не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Вважають необґрунтованими доводи апелянта про пред`явлення позову зі спливом строку позовної давності.

Зазначають, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, позовна давність не поширюється. Крім того, кошти до виплати відповідачем нараховані позивачами в межах строків позовної давності. В межах строків позовної давності пред`явлено позов.

Також вважають вимоги апелянта суперечливими та непослідовними. Вказують, що по суті позовні вимоги, розрахунок інфляційних та трьох відсотків річних апелянтом не оспорюється, а його посилання на те, що вказані виплати перевищують суму позову та складне матеріальне становище, не впливають на оцінку законності та обґрунтованості судового рішення.

З огляду на наведене просять рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки не всі вони відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що рішенням Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року у справі № 569/9041/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 3998 грн. 86 коп. та моральну шкоду в розмірі 65 000 гривень, а всього 68998,86 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 73112,60 грн та моральну шкоду в розмірі 65 000 гривень, а всього 138112,60 грн. (а.с. 26-27).

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 18 лютого 2014 року (а.с.6-10).

20.03.2014 постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Довгополюк В.В. відкрито виконавчі провадження № 42549589 та № 42549788 з виконання виконавчих листів Рівненського міського суду за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно (а.с.13,14)

Як вбачається листів головного державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області Мартинюк Ю.Ю. за виконавчим листом стягувачем у якому є ОСОБА_2 (АСВП №42549788), боржником ОСОБА_1 сплачено за період з 03.2016 року 24448,45 гривень. Станом на 27.05.2019 року залишок боргу становить 44550,41 грн.; за виконавчим листом стягувачем у якому є ОСОБА_3 (АСВП № 42549589) боржником ОСОБА_1 сплачено за період з 11.2017 року 38163,09 гривень. Станом на 27.05.2019 року залишок боргу становить 99949,51 грн. (а.с. 15-16).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачами сума 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення виконання зобов`язання, встановленого рішенням Рівненського міського суду від 03.12.2013 р. на користь ОСОБА_2 складає 109 138 гривень інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 10652 гривні 24 копійки, на користь ОСОБА_3 - 221006 гривень 70 копійок інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 21871 гривень 52 копійки.

Згідно з ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказане свідчить, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18).

За наведеного позивачами правомірно заявлено дану вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідачем в суді першої інстанції заявлено про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за спливом строків позовної давності, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визначити.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В Постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 3-1522гс16 викладено правовий висновок про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, то відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Позивачі визначили період для стягнення інфляційних втрат та 3% річних з 01 січня 2014 року по 01 червня 2019 року, з позовом до суду звернувся 27 червня 2019 року.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги, що державною виконавчою службою щомісячно перераховувались та перераховуються на даний час кошти на погашення боргу, які стягуються із заробітної плати відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками з ДВС (а.с.15,16).

Оскільки нарахування індексу інфляції та 3 % річних здійснено на щомісячні періодичні платежі, то такі нарахування повинні бути розраховані в межах трирічного строку позовної давності, який передує дню звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто інфляційні та три відсотки річних з 01.01.2014, адже суд першої інстанції повинен був стягнути кошти за період з 27.06.2016 по 27.06.2019, тобто в межах трьохрічного строку, передбаченого законом.

Разом із тим, при ухваленні рішення суд першої інстанції не перевірив надані позивачами розрахунки розміру заборгованості, внаслідок чого ухвалив рішення про стягнення заборгованості у більшому розмірі. Суд взагалі не виклав у своєму рішенні із яких розрахунків він виходив визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Отже рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного суду України від 03.04.1997р., індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою: Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% -(сума боргу).

З врахуванням зазначеного та рекомендацій Верховного суду України № 62-97від 03.04.1997р. стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справи сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується за період з липня 2016 року по червень 2019 року.

Борг, що підлягав до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 станом на липень 2016 року (початок періоду з якого слід нараховувати інфляційні втрати) складав 68 278,86 грн.

Інфляційні втрати позивача за липень та серпень 2016 року не нараховуються, оскільки індекс інфляції 99,9% не перевищує поріг індексації;

за вересень 2016 року : 1221,16 грн ((68098,86 грн 200 грн) х (101,8/100) 67898,86 грн));

за жовтень 2016 року 1895,57 грн ((67898,86 грн 200 грн) х (102,8/100) 67698,86 грн));

за листопад 2016 року 1214,98 грн ((67698,86 грн 200 грн) х (101,8/100) 67498,86 грн));

за грудень 2016 року 605,69 грн ((67498,86 грн 200 грн) х (100,9/100) 67298,86 грн));

за січень 2017 року 740,09 грн ((67298,86 грн 200 грн) х (101,1/100) 67098,86 грн));

за лютий 2017 року 660,99 грн ((67098,86 грн 1000 грн) х (101/100) 66098,86 грн));

за березень 2017 року 1186,18 грн ((66098,86 грн 200 грн) х (101,8/100) 65898,86 грн));

за квітень 2017 року 593,09 грн ((65898,86 грн) х (100,9/100) 65898,86 грн));

за травень 2017 року 851,48 грн ((65898,86 грн 400 грн) х (101,3/100) 65498,86 грн));

за червень 2017 року 1047,98 грн ((65498,86 грн) х (101,6/100) 65498,86 грн));

за липень 2017 року 130,60 грн ((65498,86 грн 200 грн) х (100,2/100) 65298,86 грн));

індекс інфляції за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року становить: (99,9/100) * (102,0/100) * (101,2 /100) = 103,12%, тому сума інфляційних втрат за вказаний період становить: 65298,86 грн. х (103,12/100) 65298,86грн. = 2037,30 грн.;

за листопад 2017 року 586,07 грн ((65298,86 грн 180 грн) х (100,9/100) 65118,86 грн));

індекс інфляції за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року становить: (101,0/100) * (101,5/100) * (100,9/100) * (101,1/100) * (100,8/100) * (100,0/100) * (100,0/100) * (99,3/100) * (100,0/100) = 104,67%, тому сума інфляційних втрат за вказаний період становить: 65118,86 грн. х (104,67/100) 65118,86грн. = 3041,05 грн.;

за вересень 2018 року 1204,62 грн ((65118,86 грн 1718,01 грн) х (101,9/100) 63400,86 грн));

за жовтень 2018 року 1037,16 грн ((63400,86 грн 2391,52 грн) х (101,7/100) 61009,33 грн));

за листопад 2018 року 787,99 грн ((61009,33 грн 4724,48 грн) х (101,4/100) 56284,85 грн));

за грудень 2018 року 437,18 грн ((56284,85 грн 1636,82 грн) х (100,8/100) 54648,03 грн));

за січень 2019 року 527,51 грн ((54648,03 грн 1897,06 грн) х (101,0/100) 52750,97 грн));

за лютий 2019 року 244,28 грн ((52750,97 грн 3895,18 грн) х (100,5/100) 48855,79 грн));

за березень 2019 року 439,70 грн ((48855,79 грн) х (100,9/100) 48855,79 грн));

за квітень 2019 року 468,22 грн ((48855,79 грн 2033,35 грн) х (101,0/100) 46822,44 грн));

за травень 2019 року 311,85 грн ((46822,44 грн 2272,03 грн) х (100,7/100) 44550,41 грн))

Загальна сума інфляційних втрат позивача ОСОБА_2 відповідно до наведеного розрахунку становить 21 270,74 грн .

Суму трьох процентів річних необхідно обраховувати, виходячи з розрахунку: С х 3% х Д:365, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Під час розрахунку трьох процентів річних слід враховувати, що розмір невиконаного ОСОБА_1 грошового зобов`язання, зменшувався в результаті проведених ним виплат у рахунок погашення боргу.

Однак із наявної в матеріалах довідки Рівненського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області № 20692 від 27 травня 2019 року щодо суми заборгованості відповідача за виконавчим листом № 569/9041/13-ц виданого 03.12.2013, про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неможливо визначити кількість днів між виплатами у рахунок погашення боргу, а тому колегія суддів приймає до уваги розрахунок 3% річних наданий позивачем з урахуванням трьохрічного строку позовної давності тобто за період з 27 червня 2016 року по 27 червня 2019 року.

Розрахунок 3% річних у даному випадку буде таким.

2016 рік:

липень 68278,86 грн. х (3/12)% = 170,70 грн., далі за вищенаведеною формулою (лише у разі зміни суми боргу буде вказуватись розрахунок із зазначенням суми заборгованості), серпень (68278,86 180) х (3/12)% = 170,25 грн; вересень (68098,86 200) х (3/12)% = 169,75 грн; жовтень (67898,86 200) х (3/12)% = 169,25 грн; листопад (67698,86 200) х (3/12)% = 168,75 грн; грудень (67498,86 200) х (3/12)% =168,25 грн.

2017 рік:

січень (67298,86 200) х (3/12)% = 167,75 грн.; лютий (67098,86 1000) х (3/12)% = 165,25 грн; березень (66098,86 200) х (3/12)% = 164,75 грн; квітень 164,75 грн., травень (65898,86 400) х (3/12)% = 163,75 грн; червень 163,75 грн; липень (65498,86 200) х (3/12)% = 163,25 грн; серпень 163,25 грн; вересень 163,25 грн; жовтень 163,25 грн; листопад (65298,86 180) х (3/12)% = 162,80 грн., грудень 162,80 грн.

2018 рік:

січень 162,80 грн; лютий 162,80 грн., березень 162,80 грн; квітень 162,80 грн; травень 162,80 грн; червень 162,80 грн; липень 162,80 грн; серпень 162,80 грн., вересень (65118,86-1718,01) х (3/12)% = 158,50 грн; жовтень (63400,85 2391,52) х (3/12)% = 152,52 грн; листопад (61009,33 4724,48) х (3/12)% = 140,71 грн; грудень (56284,85 1636,82) х (3/12)% = 136,62 грн;

2019 рік:

січень (54648,03 1897,06) х (3/12)% = 131,88 грн; лютий (52750,97 3895,18) х (3/12)% = 122,14 грн; березень 122,14 грн; квітень (48855,79 2033,35) х (3/12)% = 117,06 грн; травень (46822,44 2272,02) х (3/12)% = 111,38 грн.

Загальна сума 3% відсотків річних, що підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 становить 5480,90 грн.

Борг, що підлягав до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 станом на липень 2016 року (початок періоду з якого слід нараховувати інфляційні втрати) складав 138112,60 грн.

Оскілки відомості про погашення заборгованості за період з липня 2016 по жовтень 2017 року відсутні, індекс інфляції становить: (99,9/100) * (99,7/100) * (101,8/100) * (102,8/100) * (101,8/100) * (100,9/100) * (101,1/100) * (101,0/100) * (101,8/100) * (100,9/100) * (101,3/100) * (101,6/100) * (100,2/100) * (99,9/100) * (102,0/100) * (101,2/100) = 119,42%, тому сума інфляційних втрат за вказаний період становить: 138112,60 грн. х (104,67/100) 138112,60 грн. = 26818,29 грн.;

інфляційні втрати позивача за листопад 2017 року становили 1237,61 ((138112,60 - 600) х (100,9/100) 137512,60 грн));

за грудень 2017 року 1375,13 грн ((137512,60 грн) х (101,0/100) 137512,60 грн));

за січень 2018 року 2045,14 грн ((137512,60 грн 1170 грн) х (101,5/100) 136342,60 грн));

за лютий 2018 року 1223,03 грн ((136342,60 грн 450 грн) х (100,9/100) 135892,60 грн));

за березень 2018 року 1494,82 грн ((135892,60 грн) х (101,1/100) 135892,60 грн));

за квітень 2018 року 1079,87 грн ((135892,60 грн 909,10 грн) х (100,8/100) 134983,50 грн));

індекс інфляції за період з травня 2018 року по серпень 2018 року становить: (100,0/100) * (100,0/100) * (99,3/100) * (100,0/100) = 99,3%, тому сума інфляційних втрат за вказаний період не нараховується, оскільки індекс інфляції нижчий визначеного порогу індексації;

за вересень 2018 року 2482,06 грн ((134074,40 грн -3439,64 грн) х (101,9/100) - 130634,76 грн));

за жовтень 2018 року 2180,13 грн ((130634,76 грн 2391,53 грн) х (101,7/100) 128243,23 грн));

за листопад 2018 року 1729,26 грн ((128243,23 грн 4724,48 грн) х (101,4/100) - 123518,75 грн));

за грудень 2018 року 961,97 грн ((123518,75 грн 3272,64 грн) х (100,8 /100) 120246,11 грн));

за січень 2019 року 1164,50 грн ((120246,11 грн 3796,38 грн) х (101,0/100) 116449,73 грн));

за лютий 2019 року 543,45 грн ((116449,73 грн 7759,02 грн) х (100,5/100) 108690,71 грн));

за березень 2019 року 978,22 грн ((108690,71 грн) х (100,9/100) 108690,71 грн));

за квітень 2019 року 1045,62 грн ((108690,71 грн 4128,29 грн) х (101,0/100) 104562,42 грн));

за травень 2019 року 699,65 грн ((104562,42 грн 4612,91 грн) х (100,7/100) 99949,51 грн))

Загальна сума інфляційних втрат позивача ОСОБА_3 відповідно до наведеного розрахунку становить 47 058,75 грн.

Суму трьох процентів річних необхідно обраховувати, виходячи з розрахунку: С х 3% х Д:365, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Під час розрахунку трьох процентів річних слід враховувати, що розмір невиконаного ОСОБА_1 грошового зобов`язання, зменшувався в результаті проведених ним виплат у рахунок погашення боргу.

Однак із наявної в матеріалах довідки Рівненського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області № 20693 від 27 травня 2019 року щодо суми заборгованості відповідача за виконавчим листом № 569/9041/13-ц виданого 03.12.2013, про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , неможливо визначити кількість днів між виплатами у рахунок погашення боргу, а тому колегія суддів приймає до уваги розрахунок 3% річних наданий позивачем з урахуванням трьохрічного строку позовної давності тобто за період з 27 червня 2016 року по 27 червня 2019 року.

Розрахунок 3% річних у даному випадку буде таким.

За період з 27 червня 2016 року по листопад 2017 року (період коли погашення боргу не відбувалось) : 138112,60 х 3% х 492 : 365 = 5585,00 грн.;

за листопад 2017 року (138112,60 600) х (3/12)% = 343,78 грн., далі за вищенаведеною формулою (лише у разі зміни суми боргу буде вказуватись розрахунок із зазначенням суми заборгованості), грудень 2017 року 343,78 грн;

2018 рік:

січень (137512,60 1170) х (3/12)% = 340,86 грн; лютий (136342,60 450) х (3/12)% = 339,73 грн., березень 339,73 грн; квітень (135892,60 909,10) х (3/12)% = 337,46 грн; травень (134983,50 909,10) х (3/12)% = 335,19 грн; червень 335,19 грн; липень 335,19 грн; серпень 335,19 грн., вересень (134074,40 - 3439,64) х (3/12)% = 326,59 грн; жовтень (130634,76 2391,53) х (3/12)% = 320,61 грн; листопад (128243,23 4724,48) х (3/12)% = 308,80 грн; грудень (123518,75 3272,64) х (3/12)% = 300,62 грн;

2019 рік:

січень (120246,11 3796,38) х (3/12)% = 291,12 грн; лютий (116449,73 7759,02) х (3/12)% = 271,73 грн; березень 271,73 грн; квітень (108690,71 4128,29) х (3/12)% = 261,41 грн; травень (104562,42 4612,91) х (3/12)% = 249,87 грн.

Загальна сума 3% відсотків річних, що підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 становить 11 573,58 грн.

За наведеного з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 27 червня 2016 року по 01 червня 2019 року інфляційні втрати на користь ОСОБА_2 в сумі 21270,74 грн, три проценти річних від простроченої суми 5480,90 грн., а всього 26751,64 грн., відповідно інфляційні втрати на користь ОСОБА_3 в сумі 47058,75 грн, три проценти річних від простроченої суми 11573,58 грн., а всього 58632,33 грн.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, колегія суддів доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України зміні в частині сум що підлягають до стягнення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи відсоток задоволення позову розподіл судових витрат слід змінити.

Ціна заявленого позову ОСОБА_2 складає 119 790,24 грн, при подачі позову підлягав до сплати судовий збір в сумі 1197,90 грн, оскільки його позов задоволено на 22,33 %, то за першу інстанцію з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 267,49 грн, натомість в частині не задоволеного позову з позивача ОСОБА_2 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір за подачу позову в сумі 930,41 грн.

За подачу апеляційної скарги в частині позову ОСОБА_2 підлягав до сплати судовий збір в сумі 1796,85 грн. та враховуючи відсоток на який позов задоволено з відповідача на користь держави зараховано судовий збір в розмірі 401,23 грн. в частині незадоволеного позову судовий збір сплачений відповідачем підлягає до стягнення з позивача ОСОБА_2 в сумі 1395,62 грн.

Ціна заявленого позову ОСОБА_3 складає 242878,22 грн, при подачі позову підлягав до сплати судовий збір в сумі 2428,78 грн, оскільки його позов задоволено на 24,14 %, то за першу інстанцію з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 586,31 грн, натомість в частині не задоволеного позову з позивача ОСОБА_3 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір за подачу позову в сумі 1842,47 грн.

За подачу апеляційної скарги в частині позову ОСОБА_3 підлягав до сплати судовий збір в сумі 3643,17 грн. та враховуючи відсоток на який позов задоволено з відповідача на користь держави зараховано судовий збір в розмірі 879,46 грн. в частині незадоволеного позову судовий збір сплачений відповідачем підлягає до стягнення з позивача ОСОБА_3 в сумі 2763,71 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374, п.1 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року в частині розміру стягуваних сум змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21270,74 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 5480,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 47058,75 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 11573,58 грн.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, що складаються із відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом в сумі 853,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, що складаються із відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом в сумі 930,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, що складаються із відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з позовом в сумі 1842,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 1395,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із відшкодування витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 2763,71 грн.

Частину судового збору в сумі 1280,67 грн сплаченого ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги віднести на його рахунок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків