ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/198/20 Номер провадження 22-ц/814/2135/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року у складі судді Андрущенко-Луценко С.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантик Фармз ІІ», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» із залученням третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову посилався на те, що 21 січня 2019 року близько 09 год 50 хв на вул. Гоголя в районі будинку № 106 в м. Миргороді Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачеві автомобіля Mazda СХ5 д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ-21112 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ПрАТ «Київ-Атлантик Україна», внаслідок якої транспортні засоби було пошкоджено.

Після ДТП водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за взаємною згодою складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), на підставі якого страховиком володільця автомобілю ВАЗ-21112 д.н.з. НОМЕР_2 - АТ «СГ«ТАС» виплачено страхове відшкодування в розмірі 41 264,94 грн, проте дана сума не покриває заподіяного матеріального збитку - 57 154,20 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантік Україна» на відшкодування матеріальної шкоди 15 889,26 грн, на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, на відшкодування витрат на підготовку експертних висновків 9088,80 грн та на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1500 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 28 травня 2020 року за клопотанням позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантік Фармз ІІ».

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 ®?™??®????.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Київ- Атлантик Україна» не знайшли свого підтвердження, а жодних вимог до ТОВ «Атлантик Фармз ІІ» позивачем не заявлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову до співвідповідача, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши його позов до ТОВ «Атлантик Фармз ІІ».

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що ухвалою суду ТОВ «Атлантик Фармз ІІ» було залучено в якості співвідповідача у справі, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 49 ЦПК України він не відмовлявся від частини позовних вимог до цього відповідача, суд не закривав провадження щодо даних позовних вимог, а тому, обґрунтовано встановивши, що на момент ДТП автомобіль ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» перебував в оренді ТОВ «Атлантик Фармз ІІ», суд безпідставно відмовив у задоволенні позову до співвідповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Київ-Атлантик Україна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 21 січня 2019 року близько 09 год 50 хв на вул. Гоголя в районі будинку № 106 в м. Миргороді Полтавської області сталася ДТП за участю забезпечених транспортних засобів - автомобіля ВАЗ-21112 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Mazda СХ5 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) водіями - учасниками ДТП за спільною згодою щодо обставин її скоєння складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 20).

Висновком експерта № 163 від 20 березня 2019 року за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за заявою ОСОБА_1 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda СХ5 д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, станом на 29.01.2019 склала 57 154,20 грн (а.с. 22-29).

Згідно Висновку експерта № 11 за результатами проведення комплексного експертного автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження від 26 квітня 2019 року дії водія автомобіля ВАЗ-21112 ОСОБА_2 не відповідали вимогам пп. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з даною пригодою, ОСОБА_1 в умовах даної пригоди не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21 112 (а.с. 39-53).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mazda СХ5 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «Провідна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 8905602 від 05.01.2019.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-21112 д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 9158269 від 23.10.2018 з розміром франшизи - 950 грн.

На підставі поданої заяви ПрАТ «СГ «ТАС» виплатило позивачеві страхове відшкодування в розмірі 41 264,94 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 56).

Відповідно до частини другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).

По справі встановлено, що на момент ДТП - 21 січня 2019 року автомобіль ВАЗ-21112 д.н.з. НОМЕР_2 знаходився в оренді ТОВ «Атлантик Фармз ІІ», а водій даного автомобіля ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з цим товариством та виконував свої трудові обов`язки (а.с. 82-85), й на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц.

Встановивши, що водій ТОВ «Атлантик Фармз ІІ» ОСОБА_2 є винним у ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову до співвідповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки.

При цьому суд помилково послався на відсутність позовних вимог ОСОБА_1 до даної юридичної особи, адже залучивши на підставі статті 51 ЦПК України ТОВ «Атлантик Фармз ІІ» в якості співвідповідача по справі (а.с. 128), суд визначився із процесуальним статусом цієї особи, як такої, що повинна відповідати за позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, складом їх учасників, та нормами матеріального і процесуального права, що їх регулюють та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову до ТОВ «Атлантик Фармз ІІ».

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Способами захисту порушених прав, встановленими частиною другою статті 16 ЦК України, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 22, 1192 ЦК України способом відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, є відшкодування збитків, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла правових висновків, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 № 698, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 грудня 2011 р. за № 1412/20150 із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг № 3471 від 29.12.2015, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 січня 2016 р. за № 112/28242, максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те

працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року становить 50 000 гривень потерпілому.

За правилами пункту 12.1. статті 12, пункту 32.7. статті 32 Закону № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи та страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно пунктів 36.1., 36.2. статті 36 вказаного Закону , якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачеві пошкодженням його автомобіля становить 57 154,20 грн.

В межах ліміту відповідальності страховика заподіювача шкоди - 50 000 грн за виключенням франшизи - 950 грн, втрати товарної вартості транспортного засобу - 7430,12 грн та визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, позивачу виплачено 41 264,94 грн. При цьому, у разі надання доказів здійснення ремонту транспортного засобу потерпілий не позбавлений права одержати від страховика доплату в сумі податку з вартості запчастин, що підлягають заміні під час ремонту.

Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та розміром грошового зобов`язання страховика підлягає відшкодуванню особою, яка завдала шкоди, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена полісом обов`язкового страхування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (стаття 1167 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо компенсації завданої позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна дією джерела підвищеної небезпеки ТОВ «Атлантик Фармз ІІ», апеляційний суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача та виходить з вимог розумності та справедливості і вважає, що достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди є 3 000 грн.

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Атлантик Фармз ІІ».

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено 3088,80 грн за проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 163 від 20.03.2019 (квитанція № 0.0. від 19.02.2019) та 6000 грн за проведення експертного автототехнічного та транспортно-трасологічного дослідження № 11 від 26.04.2019 (квитанція № 087760 від 08.04.2019), а всього 9088,80 грн, також сплачено за надання професійної правничої допомоги адвоката Педорича В. І. 1500 грн, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 142 від 23.07.1993, актом здавання-приймання виконаної роботи від 27.01.2020 та квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу (а.с. 56, 57, 58-60).

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, інвалідність встановлено з 28.11.2018 до 1 грудня 2021 (а.с. 61) та на момент звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою був звільнений від сплати судового збору згідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати зі сплати судового збору по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 979,53 грн підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Атлантик Фармз ІІ» в дохід держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ««Атлантик Фармз ІІ» - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантик Фармз ІІ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантик Фармз ІІ» на користь ОСОБА_1 8380 грн 20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди; 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантик Фармз ІІ» на користь ОСОБА_1 2117 грн 69 коп. понесених витрат на оплату послуг експерта та 349 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантик Фармз ІІ» в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 979 грн 53 коп.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна