Справа № 344/858/20
Провадження № 22-ц/4808/397/20
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2020 року, в складі судді Бородовського С.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини, тобто станом на жовтень 2005 року. Заяву обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після його смерті залишилось спадкове майно земельна часка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства Спілки селян «Полісся» с. Йосипівці, Білогірського району Хмельницької області, розміром 3,05 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), заявниця є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. від 20.01.2020 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Заявниця просила встановити факт проживання із померлим спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, так як після смерті матері у березні 2003 року перейшла проживати у власну квартиру по АДРЕСА_1 у зв`язку з необхідністю догляду за батьком та проживала разом з ним до його смерті.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає суд неповно з`ясував обставини, що мають значення до справи.

Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті її батька, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Апелянт вважає, що вона відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті батька, оскільки після смерті матері у березні 2003 року перейшла проживати у належну їй квартиру по АДРЕСА_1 у зв`язку з необхідністю догляду за батьком та проживала разом з ним до його смерті.

Через відсутність документального підтвердження її проживання разом з батьком станом на час його смерті, вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання з померлим спадкодавцем ОСОБА_3 .

Суд дійшов помилкового висновку про те, що вона намагається встановити черговість спадкування, оскільки вона є спадкоємцем першої черги за законом, а зацікавлена особа її син не заперечує щодо оформлення на неї спадкового майна.

Апелянт просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що заявником вказано взаємно суперечливі відомості з приводу правової підстави звернення до суду та фактичних обставин відповідного звернення, оскільки заявник зазначає, що одночасно є донькою померлого спадкодавця, а отже належить до першої черги спадкування за законом, яка пропустила строк на прийняття спадщини та одночасно просить суд встановити факт постійного проживання на час смерті з спадкодавцем, що відповідає четвертій черзі спадкування, але є фактичною обставиною в спорі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, які розглядаються в порядку позовного спірного провадження.

Виникнення права заявника на спадкування не залежить від факту спільного проживання з спадкодавцем, із вказаним фактом пов`язана реалізація заявником її простроченого права прийняття спадщини або прийняття спадщини у формі спільного проживання. Отже, спільне проживання заявника та спадкодавця є не правовою підставою для встановлення факту, що має юридичне значення, а формою прийняття спадщини, що підлягає доведенню в судовому порядку виключно в позовному провадження.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який є її батьком і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну часку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства Спілки селян «Полісся» с. Йосипівці, Білогірського району Хмельницької області, розміром 3,05 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій №09/02-31 від 20.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. підставою відмови в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено, що спадкоємцем за законом ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч.1 ст. 1270 Цивільного кодексу України.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про те, що із поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, то постановлена ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко