Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 317/1005/15-ц

провадження № 61-9558св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Крилової О. В., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк» або банк»), яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19 липня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № ZPVLGK00000521, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000,00 доларів США на придбання житлового будинку, а останній зобов`язався повернути банку суму кредиту, сплатити проценти та комісію.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 13 березня 2015 року утворилась заборгованість на суму 4 859,88 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 565,66 доларів США, за процентами - 710,72 доларів США, з комісії - 323,98 доларів США та пені в сумі 259,52 доларів США.

Уточнивши позовні вимоги, банківська установа просила стягнути на свою користь кредитну заборгованість, яка утворилась станом на 06 лютого 2017 року, у розмірі 9 394,99 доларів США та складається з основної заборгованості - 3 565,66 доларів США, заборгованості за процентами - 2 824,21 доларів США, заборгованості з комісії - 458,98 доларів США та пені - 2 546,14 доларів США.

13 травня 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною умови договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування зустрічного позову зазначав, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок сплати позичальником на користь банку щомісячної комісії в розмірі 0,18 % від суми виданих кредитних коштів.

Вказана умова договору про сплату щомісячної комісії не відповідає статтям 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та прямо суперечить вимогам, встановленим пунктами 3.1, 3.6, 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені постановою Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Всупереч вимогам пункту 2.3.2 договору банк самостійно підвищив процентну ставку за кредитом, що призвело до штучного збільшення заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив:

- визнати недійсними умови пункту 1.1. кредитного договору від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 щодо сплати комісії;

- визнати незаконними дії АТ «КБ «ПриватБанк» в частині збільшення процентної ставки за договором;

- зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» повернути йому зайво сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року;

- зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» надати йому довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області в складі судді Нікітіна В. В. від 30 березня 2017 року АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 в сумі 2 751 доларів 47 центів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України, встановленому на день повернення коштів.

У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк неправомірно з листопада 2008 року підвищив відсоткову ставку за кредитом до 12,6 % річних, а також безпідставно нараховував щомісячну комісію. Згідно наведеного судом першої інстанції розрахунку позичальник достроково виконав умови кредитного договору, погасив кредитну заборгованість у лютому 2013 року, а кошти, сплачені ним після 20 березня 2013 року в загальній сумі 2 751 доларів США, є переплатою і підлягають стягненню з банку на користь позичальника.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2005 року, розмір якої станом на 06 лютого 2017 року становить 6 097,49 доларів США і 56 960,42 грн, із яких: за тілом кредиту - 3 565, 66 доларів США, за відсотками - 2 072,85 доларів США, за комісією 458, 98 доларів США, а також 56 960,42 грн пені.

У задоволенні решти позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року в сумі 2 751 доларів 47 центів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, встановленому на день повернення коштів, залишено без задоволення.

Указано, що в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Встановивши порушення позичальником умов кредитного договору, а також, пославшись на те, що під час апеляційного розгляду справи банком надано скоригований розрахунок кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції стягнув спірну заборгованість, яка станом на 06 лютого 2017 року становила 6 097,49 доларів США і 56 960, 42 грн.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсними умов пункту 1.1 кредитного договору щодо сплати комісії суд апеляційної інстанції відмовив, оскільки спірний кредитний договір між сторонами укладено у липні 2005 року, а заборона банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема, за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку була визначена законодавством після укладення кредитного договору.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій банку щодо збільшення процентної ставки за договором суд апеляційної інстанції відмовив, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором відбулося у відповідності до умов кредитного договору і вимог діючого законодавства.

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року в частині вирішення вимог зустрічного позову про визнання незаконними дій банку щодо збільшення процентної ставки за договором та зобов`язання банку повернути позичальнику зайво сплачені кошти і видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року в частині вирішення вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

При новому апеляційному розгляді постановою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPVLGK00000521 у розмірі 4 864,90 доларів США, що еквівалентно 129 973,04 грн, яка складається: за тілом кредиту - 3 618,32 доларів США, що еквівалентно 96 668,80 грн, за процентами - 633,89 доларів США, що еквівалентно 16 935,31 грн, з комісії - 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, та пені 261,69 доларів США, що еквівалентно 6 991,44 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що заборгованість за договором кредиту підлягає стягненню в межах трирічного строку до дня звернення АТ «КБ «ПриватБанк» до суду з позовом, а саме: з 30 березня 2012 року, що відповідно до уточненого розрахунку банку від 15 березня 2019 року складає 4 864,9 доларів США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про визнання недійсним пункту 1.1 кредитного договору щодо щомісячної сплати комісії, стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 555, 53 дол. США, що еквівалентно 14 841,81 грн.

При новому розгляді рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» апеляційним судом не переглядалося.

Оскаржене судове рішення апеляційного суду переглядається лише в частині вирішення вимог первісного позову АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд при новому розгляді неповно дослідив докази у справі, не з`ясував всіх обставин, які мають значення для правильного її вирішення, невірно провів розрахунки і взяв до уваги розрахунок боргу банку, в якому допущено помилки.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

АТ «КБ «ПриватБанк» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними умов договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язати вчинити дії.

Витребувано із Запорізького районного суду Запорізької області зазначену справу.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 317/1005/15-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 524/5152/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційне провадження у справі № 317/1005/15-ц поновлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 липня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ZPVLGK00000521, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 15 000,00 доларів США для придбання житлового будинку з кінцевим строком повернення 17 липня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії.

Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячними платежами в сумі 231,14 доларів США, які спрямовуються на погашення заборгованості по кредиту, процентам, комісії а також інших видатків банку відповідно до пунктів 2.2.9, 4.3 договору.

За користування кредитом з дати списання коштів з кредитного рахунку і до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному у пункті 1.1 договору (0,88 %).

При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань за кредитом, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,15 % суми простроченого платежу, але не менше 1 грн (або суми в валюті кредиту, еквівалентній 1 грн згідно курсу Національного банку України на день сплати) за кожний день прострочення (пункт 4.1 договору).

З 24 листопада 2008 року банк підвищив відсоткову ставку за кредитом з 10,56 % річних до 12,6 % річних.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2011 року у справі № 22-92/11 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання неправомірними дій щодо підвищення відсоткової ставки та збільшення щомісячного платежу за кредитним договором, зобов`язання проведення перерахунку, стягнення сплаченої різниці.

Також установлено, що відповідно до пункту 1.1 кредитні кошти надавалися позичальнику зі сплатою за користування кредитом, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % на місяць від суми виданого кредиту.

Під розрахунково-касовим обслуговуванням слід розуміти видачу готівки за кредитом, обробка, перерахунок готівки банком при погашенні позичальником заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами, оформлення і обробка розрахункових документів при безготівковому перерахунку кредитних коштів.

Під час апеляційного розгляду справи банк надав уточнений розрахунок боргу, згідно якого станом на 06 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 9 394,99 доларів США, з яких основна заборгованість - 3 565,66 доларів США, за процентами - 2 824,21 долари США, з комісії - 458,98 доларів США та пеня - 2 546,14 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Апеляційний суд, частково задовольняючи вимоги АТ «КБ «Приватбанк», виходив із того, що, звернувшись 30 березня 2015 року, банк скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тому така заборгованість підлягає стягненню в межах трирічного строку до дня звернення банку до суду з позовом. Суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку сплати банку заборгованості в розмірі 4 864,90 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 3 618,32 доларів США, за процентами -633,89 доларів США, з комісії - 381 доларів США та пені - 261,69 доларів США.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) сформовано правовий висновок такого змісту: «Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що положення кредитного договору від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 про сплату позичальником на користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування не відповідає вимогам закону, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають, а висновок суду апеляційної інстанції про задоволення цих вимог ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 412 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норми матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки апеляційним судом порушено норми матеріального права, судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн.

У решті оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши наявність кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором від 19 липня 2005 року, яка ОСОБА_1 не погашена і її розмір останнім не спростований, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення на користь банку.

Аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Оскільки апеляційним судом порушено норми матеріального права, оскаржене судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 251,69 доларів США, що еквівалентно 6 991,44 грн. В іншій частині постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, які підлягали сплаті при поданні касаційної скарги, слід стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» в дохід держави.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, відмовити.

В іншій частині постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» в 1 108,00 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар В. І. Журавель

М. М. Русинчук