Справа № 175/1590/19
Провадження № 2/175/436/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування окремих положень розпорядження органу приватизації та часткове скасування свідоцтва на право власності на будинок, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування окремих положень розпорядження органу приватизації та часткове скасування свідоцтва на право власності на будинок, який в травні 2019 року уточнив (а.с.20-22) та просив постановити рішення яким скасувати розпорядження керівника органу приватизації в особі директора колективного сільськогосподарського підприємства ім. Котовського від 17 червня 1996 року №70 в частині «Про передачу будинку АДРЕСА_1 у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_4 », та скасувати свідоцтво керівника органу приватизації в особі директора колективного сільськогосподарського підприємства ім. Котовського від 19 червня 1996 року в частині «Встановлення права приватної спільної власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 ».

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. ОСОБА_1 надав суду заяву в якій просив закінчити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.56).

Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільради (а.с.33).

Третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.34).

Третя особа ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.43).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Встановлено, що наприкінці 1995 року, ОСОБА_1 разом з членами своєю сім`ї ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), розпочали процедуру приватизації будинку АДРЕСА_1 , шляхом передачі в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Котовського заяв про передачу будинку в приватну власність, де будинок перебував у повному господарському віддані.

У відповідності з ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженим на це органом, створеним місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується актовим записом №08 від 16 січня 1996 року вчиненим Волоською сільрадою Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.11). Про смерть ОСОБА_4 , позивачем було повідомлено керівництво КСП ім. Котовського, яке у відповідності з чинним законодавством здійснювало приватизацію житлового фонду.

17 червня 1996 року колективним сільськогосподарським підприємством ім. Котовського, було видане розпорядження №70 про передачу будинку АДРЕСА_1 в приватну спільну сумісну власність членам сім`ї на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.13). Одночасно колективним сільськогосподарським підприємством ім. Котовського було зареєстровано в КП Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок від 19 червня 1996 року за № 436-3 (а.с.14). Згідно вищевказаного Свідоцтва, власниками будинку АДРЕСА_1 стали: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності з ч. 7 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру(будинок).

Про невідповідність документів приватизації, а саме розпорядження від 17 червня 1996 року №70 про передачу будинку в приватну спільну сумісну власність та свідоцтва від 19 червня 1996 року про право власності на будинок АДРЕСА_1 фактичним даним про осіб, що брали участь у приватизації та стали власниками будинку, ОСОБА_1 було повідомлено керівництво КСП ім. Котовського, яке в свою чергу пообіцяло виправити помилку у документах.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У 2018 році у позивача виникла потреба в розпорядженні своєю часткою будинку АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся за отриманням витягу права власності до Центру надання адміністративних послуг м. Дніпро. Так, під час підготовки документів на будинок АДРЕСА_1 , позивачем було встановлено, що ОСОБА_4 залишається співвласником будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 12 Закону України, про приватизацію державного житлового фонду», власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою(будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у разі банкрутства підприємства, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу перетворення, виділу або ліквідації підприємства, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В результаті складання документів приватизації на померлу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , частка власності ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 зменшилася, що порушує його право на особисту власність та потребує вирішення цього питання у судовому порядку.

У відповідності з ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартири(будинків), вирішуються судом.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (ратифікована ЗУ від 17.07.1997 року) передбачено, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року в справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки позивач при звернені до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 8, 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 12, 13, 76, 82, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Скасувати розпорядження керівника органу приватизації в особі директора колективного сільськогосподарського підприємства ім. Котовського від 17 червня 1996 року №70 в частині «Про передачу будинку АДРЕСА_1 у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_4 ».

Скасувати свідоцтво керівника органу приватизації в особі директора колективного сільськогосподарського підприємства ім. Котовського від 19 червня 1996 року в частині «Встановлення права приватної спільної власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 ».

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.