ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2409/20 Справа № 204/9594/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них на свою користь 60245,26 грн., а саме: стягнути ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 43748,99 грн, пеню за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, яка складає 4087,23 грн, 3 % річних за той самий період в розмірі 341,60 грн та індекс інфляції в розмірі 2187,45 грн, а всього 50365,27 грн; стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 9879,99 грн та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов мотивований тим, що 28 травня 2018 року в м. Дніпро на перехресті вул. Макарова та вул. Криворізької відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «MERCEDES Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, та автомобіля «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортним засобам були нанесені механічні ушкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. З метою компенсації спричинених збитків позивач звернувся до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а також, з метою фіксації переліку ушкоджень, які були отримані транспортним засобом, звернувся до судового експерта та 04 липня 2018 року відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу позивача в присутності судового експерта Дроздова Ю.В., представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Цаберябого В.М. та відповідача ОСОБА_2 27 серпня 2018 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 56251,01 грн. Однак із наданого страховиком розрахунку суми страхового відшкодування позивачу стало відомо, що його транспортний засіб є фізично знищеним, а сплачена сума страхового відшкодування є різницею між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач вважає, що страховик не сплатив страхове відшкодування в повному обсязі та з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку звернувся до судового експерта. Згідно висновку експерта №0906/18/18 від 04 грудня 2018 року, розмір матеріального збитку спричинений позивачу дорівнює ринковій вартості пошкодженого автомобіля та складає 151338,71 грн., а вартість колісного транспортного засобу в аварійному (ушкодженому) стані складає 41458,72 грн. Враховуючи те, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, розмір матеріального збитку, який було спричинено позивачу в результаті даної пригоди, а саме різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, на думку позивача, складає 109879,99 грн, а ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну, встановлений у полісі, становить 100000 грн. Зазначає, що несплачена частка страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика становить 43748,99 грн. Крім того вважає, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повинен сплатити позивачу пеню на суму заборгованості у розмірі 4087,23 грн, 3% річних 341,60 грн та індекс інфляції 2187,45 грн. Як вказує позивач, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути різницю між розміром спричиненого матеріального збитку і страховою виплатою, яку повинен був здійснити страховик, що становить 9879,99 грн. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору, а також витрат на оплату експертних послуг в розмірі 2700 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 41541,28 грн, пеню за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, яка складає 3880,98 грн, 3% річних за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно, що складає 324,36 грн, інфляційні втрати за період з 28 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно в розмірі 2076,76 грн, а всього 47823 грн 38 копійок. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» несплаченої частки страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню, а саме з останнього на користь позивача слід стягнути 41541,28 грн (97792,29 56251,01). Крім того, судом враховується, що розмір завданої позивачу майнової шкоди знаходиться у межах ліміту відповідальності встановленої полісом у розмірі 100000 грн, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Стягуючи пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 червня 2016 року, є грошовим зобов`язанням а отже підлягають стягненню.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок експерта є значно завищеним в частині визначення вартості матеріального збитку завданої власнику транспортного засобу та значно заниженим в частині визначення ринкової вартості транспортного засобу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28 травня 2018 року о 13 год. 45 хв. в м. Дніпро на вул. Макарова водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «SUBARU Tribeka», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року, яка набрала законної сили 04 липня 2018 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.13-14).

Транспортний засіб «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить позивачу (т.1 а.с.12 на зворотні).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ3565952 в ТДВ «СТДВ «Глобус» (т.1 а.с.15 на зворотні).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «SUBARU Tribeka», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (т.1 а.с.15,98).

28 травня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з повідомленням про настання страхового випадку (т.1 а.с.16,83-88,92-97,172-182).

Звітом №060/18 від 12 червня 2018 року, складеного судовим експертом Цаберябий В.М., зокрема встановлено, що ринкова вартість автомобіля «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП складає 139251,01 грн. Встановлено, що так як вартість відновлювального ремонту (235051,76 грн) перевищує ринкову вартість аналогічного пошкодженого автомобіля (139251,01), вартість матеріального збитку згідно визначається такою, що дорівнює ринковій вартості аналогічного непошкодженого автомобіля, оскільки відновлювати автомобіль економічно недоцільно (т.1 а.с.183-208).

Допитаний у судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_4 пояснив, що огляд автомобіля він здійснював особисто, у присутності позивача, при цьому керувався відповідною Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, свій звіт повністю підтверджує.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №35-R/43/3, складеного 10 серпня 2018 року ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість пошкодженого майна «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 83000 грн (т.1 а.с.209-233).

21 серпня 2018 року відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» склала страховий акт, з якого вбачається, що ліміт відповідальності на момент події складав 100000 грн, сума франшизи 0 грн. Враховуючи зазначене відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про нарахування страхового відшкодування в розмірі 56251,01 грн. Дані розрахунки були проведені з урахуванням встановленої звітом №060/18 від 12 червня 2018 року вартості транспортного засобу на момент страхового випадку, який склав 139251,01 грн, та встановленої звітом №35-R/43/3 вартості залишків у сумі 83000 грн (т.1 а.с.171).

27 серпня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило позивачу страхове відшкодування у сумі 56251,01 грн (т.1 а.с.16 на зворотні,170).

04 червня 2018 року позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. із заявою про проведення автотоварознавчої експертизи та висновком №0906/18/18 від 04 грудня 2019 року, експертом встановлено, що сума завданої шкоди, яка спричинена власнику транспортного засобу «MERCEDES Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 151338,71 грн, а його ринкова вартість в аварійному стані після пригоди становить 41458,72 (т.1 а.с.21-50,89).

Допитаний у судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_6 . ОСОБА_7 повідомив суду, що здійснював огляд пошкодженого автомобіля позивача особисто, при цьому позивач, відповідач ОСОБА_2 та експерт ОСОБА_4 були присутніми. Вказав, що ринкова вартість автомобіля була визначена за допомогою зовнішнього огляду та з урахуванням дефектів експлуатації, при цьому із дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Свій висновок дослідження повністю підтверджує та зазначає, що вартість відновлювального ремонту більша за ринкову вартість пошкодженого автомобіля, а тому відновлення не доцільне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» несплаченої частки страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню, а саме з останнього на користь позивача слід стягнути 41541,28 грн (97792,29 56251,01). Крім того, судом враховується, що розмір завданої позивачу майнової шкоди знаходиться у межах ліміту відповідальності встановленої полісом у розмірі 100000 грн, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Стягуючи пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 червня 2016 року, є грошовим зобов`язанням а отже підлягають стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми статей 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта є значно завищеним в частині визначення вартості матеріального збитку завданої власнику транспортного засобу та значно заниженим в частині визначення ринкової вартості транспортного засобу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції були враховані висновки експертів, та вірно визначено суму, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, за відсутності спеціальних знань, необхідних для правильного вирішення та за наявності суперечливих висновків ухвалив рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки апелянтом не надано доказів іншої вартості пошкодженого майна та клопотань про проведення експертизи до суду першої інстанції не заявлялось.

Так, відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко