Справа № 161/3158/19
Провадження № 2/161/526/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Коренги В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за депозитним договором, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за депозитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2017 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 24956902 на вклад «Мій прогресивний депозит» На виконання даного договору вона внесла кошти в розмірі 100 000 грн.

Згідно п. 2.5 договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився в установу банку для отримання депозиту строк дії договору та строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний в п. 1.1 договору, тобто, на 1 місяць.

28.08.2018 року вона звернулася в банк з приводу повернення коштів з депозитного рахунку, проте, їй усно повідомили, що кошти на рахунку відсутні. 29.08.2018 року на адресу банку вона подала письмову заяву, в якій просила банк виплатити їй депозитні кошти.

04.10.2018 року на її адресу надійшов лист відповідача, де було зазначено, що банком проведено службове розслідування та 27.09.2018 року зібрані матеріали скеровані в ГУНП у Волинській області, депозит в сумі 100 000 грн. їй не повернуто.

Просить суд, стягнути з відповідача в її користь 100 000 грн. депозиту, 528 грн. пені в розмірі 3% за кожен день прострочення згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 5900 грн. інфляційних витрат, 1 446 грн 55 коп. 3% річних.

В ході розгляду справи позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а якій зазначила, що 24.07.2019 року АТ «Ощадбанк» їй перераховано кошти в сумі 100 000 грн., то просить суд стягнути з банку в її користь 3% за кожен день прострочення згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 990 000 грн., 8 500 грн. інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 2 712 грн. 33 коп.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Між сторонами існують правовідносини, які випливають із договору депозитного вкладу.

Судом встановлено, що 29.05.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10002/0106 (смт. Локачі) філії Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ОСОБА_3 .О. укладено договір № 24956902 на вклад «Мій прогресивний депозит».

На виконання вказаного договору позивачем відповідно до квитанції № 24956902 (#103356668) від 29.05.2017 року внесено 100 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно п. 1.1 договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 100 000 грн. строком на 1 місяць.

Згідно п. 2.5 договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився в установу банку для отримання депозиту строк дії договору та строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний в п. 1.1 договору, тобто, на 1 місяць.

28.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася в банк щоб повернення депозиту в сумі 100 000 грн. Проте, банк їй депозит не повернув, мотивуючи це тим, що кошти на рахунку відсутні, ними проведено службове розслідування з даного приводу та 27.09.2018 року зібрані матеріали направлено в ГУНП у Волинській області.

В ході розгляду справи, а саме 24.07.2019 року, АТ «Ощадбанк» перераховано ОСОБА_1 кошти в сумі 100 000 грн., а тому позивач в подальшому свої вимоги щодо стягнення депозитного вкладу не підтримує, однак, подала до суду заяву про збільшенні розміру пені згідно вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», інфляційних витрат та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України на момент повернення вкладу.

Судом встановлено, що строк дії депозитного договору не закінчився 29.08.2018 року, так як кошти позивачу ОСОБА_1 не повернуто. Банк протягом тривалого часу вклад не повертав, хоча п. 3.3 договору був зобов`язаний це здійснити.

Таким чином, зобов`язальні відносини між сторонами існували до моменту повернення депозитного вкладу, а тому на відповідачу лежить обов`язок відшкодувати збитки, пов`язані з несвоєчасним поверненням депозитного вкладу.

Так, ст. 10 ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання послуг, передбачених договором, споживачеві сплачується пеня в розмірі 3% вартості наданих послуг за кожен день прострочення.

Позивач надав суду розрахунок пені, яка складає 990 000 грн.

Згідно ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, аналізуючи наведені норми ЦК України, сповідуючи вимоги справедливості, розумності, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що розмір пені слід зменшити у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України до 25 000 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначеної у договорі чи судовому рішенні.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Розрахунок 3% річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на 3, множиться на К кількість днів, ділиться на 365, то до стягнення підлягає сума в розмірі 2 712 грн. 33 коп.

Позивач крім того просив стягнути інфляційних збитків у сумі 8 500 грн., при цьому вказував, що такі збитки необхідно стягнути за період з вересня 2018 року по червень 2019 року, про що надав суду розрахунок даної суми, з яким суд погодився.

З врахуванням викладено, суд приходить до висновку, що в користь ОСОБА_1 з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення в розмірі 25 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 8 500 грн., 3% річних в розмірі 2 712 грн., а всього 36 212 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч ) грн., інфляційні втрати в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., 3% річних в розмірі 2 712 (дві тисячі сімсот дванадцять) грн., а всього 36 212 (тридцять шість тисяч двісті дванадцять) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути акціонерного товариства Волинське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс рішення суду виготовлено 02.03.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська