Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа №619/186/15-ц

провадження № 61 -19397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сердюка В.В., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

правонаступники позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року, ухвалене у складі колегії суддів Карімової Л.В., Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, набутої за час шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 23 листопада 2002 року перебували у шлюбі, який було розірвано 02 березня 2015 року.

У грудні 2003 року за час шлюбу внаслідок спільної праці та за спільні кошти вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 Вартість квартири складала 12 738,00 грн.

Оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя, а сам факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу на ім`я лише одного із подружжя - ОСОБА_4 не впливає на правовий режим спільного майна.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання вищевказаної квартири особистою приватною власністю та про поділ автомобіля.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана нею хоча і за час шлюбу, однак виключно за особисті кошти, отримані від продажу квартири, за адресою АДРЕСА_2 , яка їй належала на праві приватної власності до реєстрації шлюбу.

12 листопада 2003 року ОСОБА_4 продала належну їй двокімнатну квартиру за 31 800,00 грн та в цей же день оформила договір купівлі-продажу спірної квартири, яку придбала за власні кошти та зареєструвала квартиру на своє ім`я.

Зазначала, що за час спільного життя з ОСОБА_1 , вони мали незначні доходи та придбати спірну квартиру за кошти сімейного бюджету не мали можливості.

Окрім того, зазначала, що за час зареєстрованого шлюбу ними було придбано автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , а тому вказане майно також є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати вищевказану квартиру особистою приватною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ 110307», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в порядку спільного майна подружжя.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ 110307», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в порядку спільного майна подружжя.

Виділено автомобіль «ЗАЗ 110307», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у власність ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля «ЗАЗ 110307», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 9100 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_4 в задоволенні відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вищевказане майно сторонами було придбано в період зареєстрованого шлюбу, їхніми спільними зусиллями та на їх спільні кошти.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання спірної квартири особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що посилання ОСОБА_4 на те, що квартиру АДРЕСА_1 вона придбала за власні кошти, не знайшли свого підтвердження.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_4 в апеляційному порядку тільки в частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року в оскаржуваній частині скасовано, в цій частині ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 888/1000 часток квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 112/1000 часток квартири АДРЕСА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та задовольняючи частково позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що сукупний заробіток подружжя був недостатнім для придбання квартири АДРЕСА_1 за 12 738 грн, але достатнім для оплати різниці між проданою ОСОБА_4 квартирою, яка належала їй особисто та була придбана до шлюбу з ОСОБА_1 , та спірною квартирою, придбаною нею за час шлюбу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року в частині визнання права власності на спірну квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано справу з Дергачівського районного суду Харківської області.

Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У листопаді 2017 року від ОСОБА_4 на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшло клопотання про зупинення касаційного провадження у зв`язку із смертю ОСОБА_1 , який відповідно до долученої нею копії свідоцтва про смерть від 31 серпня 2017 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року справу призначено до розгляду в складі п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 внаслідок спільної праці та на спільні кошти придбали спірну квартиру, а квартира яка належала ОСОБА_4 до шлюбу була реалізована нею вже під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 в інтересах сім`ї.

Доводи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції об`єктивно оцінив всі обставини справи та докази по справі та ухвалив законне та справедливе рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2002 року до 02 березня 2015 року ( а.с.7).

За період шлюбу вони придбали: квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 67.50 кв.м, та автомобіль ЗАЗ-110307 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 - договір купівлі-продажу від 12 березня 2009 року (а.с.5-6; 60).

Квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 та була продана останньою 12 листопада 2003 року за ціною 9888 грн.

Того ж дня, 12 листопада 2003 року за нотаріально посвідченим договором на ім`я ОСОБА_4 була куплена трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , купівлю-продаж вчинено за суму 12 738 грн.

Згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська лікарня №3» від 12 березня 2015 року №36 заробіток ОСОБА_6 з січня 2001 року по липень 2003 року складав - 6415, 21 грн (а.с. 52).

Згідно довідки Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради №870 від 20 березня 2015 року заробітна плата ОСОБА_7 з серпня 2003 року по грудень 2004 року складала -3950,47 грн (а.с. 53).

Згідно довідки Харківської обласної організації УТМР від 16 березня 2015 року №59 заробітна плата ОСОБА_1 складала з січня по жовтень 2002 року 3584,09 грн (а.с. 54).

Згідно довідки Харківської обласної організації УТМР від 16 березня 2015 року №59 заробітна плата ОСОБА_1 складала з січня по грудень 2003 року 2602,65 грн (а.с. 55).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05 травня 2015 року №839 пенсія ОСОБА_1 складала з травня 2002 року по грудень 2003 року 7060,13 грн (а.с. 82).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року оскаржується в касаційному порядку тільки в частині визнання права власності на спірну квартиру тому і розгляд в касаційному порядку здійснюється тільки в цих межах.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та задовольняючи частково позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що сукупний заробіток подружжя був недостатнім для придбання квартири АДРЕСА_1 за 12 738 грн, але достатнім для оплати різниці між проданою ОСОБА_7 квартирою, яка належала їй особисто та була придбана до шлюбу з ОСОБА_1 , та спірною квартирою, придбаною нею за час шлюбу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що спірна квартира придбана до набрання чинності СК України, тому вирішуючи спір в цій частині вірно застосували до спірних правовідносин положення КпШС України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України.

Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна.

Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоч й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 22 КпШС України , яка узгоджується з нормами статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Суд апеляційної інстанції врахував вказані правові висновки, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, зокрема наступне.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач ОСОБА_7 вказувала на те, що спірна квартира придбана за кошти, отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_2 , що належала їй на праві приватної власності ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Судами було встановлено, згідно копії нотаріально посвідченого договору договору купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_7 ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Вказана квартира була продана останньою за ціною 9888 гривень.

В цей же день 12 листопада 2003 року за нотаріально посвідченим договором на ім`я ОСОБА_7 була куплена трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартість квартири складала 12 738 грн. (п.3 договору).

Сукупний заробіток подружжя був недостатнім для придбання квартири АДРЕСА_1 за 12 738 грн., але достатнім для оплати різниці між проданою ОСОБА_7 квартирою, яка належала їй особисто та була придбана до шлюбу з ОСОБА_1 , та спірною квартирою, придбаною нею за час шлюбу.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що належні ОСОБА_7 від продажу двокімнатної квартири грошові кошти були витрачені на придбання спірної квартири, тому встановивши, що спірна квартира придбана в тому числі за особисті кошти, які отримані ОСОБА_7 від продажу власного нерухомого майна, що підтверджується матеріалами справи, тобто в день придбання оспорюваної нерухомості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни часток у спірній квартирі.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 внаслідок спільної праці та на спільні кошти придбали спірну квартиру, а квартира яка належала ОСОБА_7 до шлюбу була продана вже під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 і кошти від реалізації якої були витрачені в інтересах сім`ї висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

В. В. Сердюк

Є. В. Петров

С. П. Штелик