ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2321/19
Провадження №2/477/194/20
26 лютого 2020 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,
без участі сторін та їх представників,
розглянувши в м. Миколаєві питання розподілу судових витрат цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 ,
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
про визначення 1/2 частки у спільній земельній ділянці, набутій під час шлюбу, та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, набутої під час шлюбу,
У вересні 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , в якому виклала свої наступні вимоги.
05 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_4 був розірваний шлюб, за час якого в них народилася дочка ОСОБА_5 , а також у шлюбі було куплено у власність земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , яка є їх спільною власністю подружжя.
Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. До його смерті вона з донькою проживали окремо і питання про розподіл набутого спільного майна не поставало.
Після смерті колишнього чоловіка вона та донька звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але нотаріусом їй було роз`яснено, що на спадщину претендувати має право тільки дочка, оскільки вона (позивачка) на час його смерті вже розлученна з чоловіком.
Посилаючись на положення ст.ст. 60, 71 СК України та ст. 1226 ЦК України вважала, що земельна ділянка, яка набута під час їх шлюбу з померлим, є спільною сумісною власністю, тому просила визначити її частку в цьому спільному майні в розмірі Ѕ частини та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки як майна, набутого під час шлюбу з ОСОБА_4 .
Під час підготовчого провадження судом було залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_4 і теж претендує на спадщину після його смерті.
Рішенням суду від 14 лютого 2019 року позов був задоволений повністю.
У рішенні визначено, про необхідність проведення окремого судового засідання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
В судове засідання з цього питання сторони та їх представники не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. Їх неявка не є перешкодою в ухваленні додаткового рішення щодо розподіл судових витрат.
Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Відповідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається також про розподіл судових витрат.
Також, п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до положень Закону України Про судовий збір при поданні позову сплачується судовий збір за майновими та/або немайновими вимогами.
Так, в підпункті 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що ставка судового збору за подання фізичною особою вимоги майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 ст. 4 цього ж закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позов ОСОБА_1 був поданий у 2019 році
Законом України Про Державний бюджет України на 2019 рік було передбачено, що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складав 1921 гривен (ст. 7).
Тобто 0,4 від цієї суми дорівнює 768 грн. 40 коп.
Саме цю сума позивачкою і була сплачена за подання свого позову.
Нею, хоча і виписано в резолютивній частині позовної заяви дві вимоги, проте суд вважає, що це по своїй суті одна й та ж вимога майнового характеру щодо розподілу спільного майна, набутого під час шлюбу, яка має конкретизацію: визначенні частки і визнання права власності на неї.
З врахуванням повного задоволення позовних вимог суд вважає необхідним постановити додаткове рішення про стягнення з відповідачів сплаченого позивачкою при поданні позову до суду судового збору в повному розмірі - в рівних частинах з кожного із них.
З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 370 ЦПК України, суд
Ухвалити в справі додаткове рішення щодо розподілу судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у виді судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, в загальній сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., по 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп. з кожного.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Р.В.Козаченко