ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2812/20 Справа № 216/2816/17 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року, яка прийнята суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі, повний текст ухвали складено 06 грудня 2019 року -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі ТзОВ «Сітісервіс-КР») звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, який в подальшому неодноразово уточнювали, та в останній редакції уточненої позовної заяви просили стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Сітісервіс-КР» заборгованість у сумі 5 372,38 гривень; інфляційні витрати в розмірі 796,55 гривень; 3% річних в розмірі 80,40 грн., судовий збір в розмірі 1600 гривень.

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Сітісервіс-КР», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме те, що наявність у відповідача статусу суб`єкта підприємницької діяльності не є підтвердженням того, що спір який виник між сторонами, підвідомчій Господарському суду, оскільки власником нежитлового приміщення є фізична особа.

Позивач вказує, що суд першої інстанції не врахував, що використання відповідачем нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності не впливає на його правовий статус, як власника об`єкта нерухомого майна, яке набуто ним у власність саме як фізичною особою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТзОВ «Сітісервіс КР» - Тетеру О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТзОВ «Сітісервіс-КР» звернулися до суду з уточним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 5372,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 796,55 грн., та три проценти річних в розмірі 80,40 грн., за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_2 (а.с. 87-90).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2017 року, нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про присвоєння поштової адреси оздоровчому комплексу, який розташований на вул. Єсеніна, буд. №5 в м. Кривому Розі від 17 жовтня 2012 року, присвоєно поштову адресу оздоровчому комплексу, після реконструкції нежитлових приміщень, колишніх квартир №1,2 які вбудовані в І поверх житлового будинку АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» для внесення змін до облікових матеріалів.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до фізичної особи підприємця, тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом статті 19 ЦПК України, під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 цього Кодексу визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої - третьої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Отже, виходячи з вищезазначених положень закону, місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, а отже розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Згідно ч.1 ст.128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст.58 Господарського кодексу України.

Отже, з аналізу наведених норм закону випливає, що спори за участю суб`єктів підприємницької діяльності, підвідомчі господарським судам, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд даного спору підвідомчий господарському суду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 з 17 вересня 2002 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, видом її економічної діяльності є функціонування спортивних споруд.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2017 року нежитлового приміщення № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та зазначене приміщення ОСОБА_1 використовує для здійснення підприємницької діяльності.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір підлягає господарському суду.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, що судом не в повній мірі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме що наявність у відповідача статусу суб`єкта підприємницької діяльності, не є підтвердженням того, що спір який виник між сторонами підлягає розгляду господарським судом, так як власником нежитлового приміщення є фізична особа, оскільки згідно ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його, як підприємця без статусу юридичної особи, відповідно до ст. 58 Господарського кодексу України, тому підтвердження статусу відповідача, як фізичної особи-підприємця, на час звернення до суду такий спір буде підвідомчий господарському суду, натомість у випадку наявності відомостей про державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою-підприємцем, тобто відсутності у відповідача статусу підприємця позивачеві слід звертатись з позовом до суду загальної юрисдикції. Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 з 17 вересня 2002 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, видом її економічної діяльності є функціонування спортивних споруд та нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 використовує для здійснення підприємницької діяльності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача, що судом першої інстанції не враховано, що використання відповідачем нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності не впливає на її правовий статус, як власника об`єкта нерухомого майна, яке набуто нею у власність саме як фізичною особою, оскільки як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2017 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , яке використовується нею для економічної діяльності, а саме функціонування спортивних споруд.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б стали підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року - залишити без змін.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: