Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 752/20921/16-ц

провадження № 61-16551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Панченко М. М., Слюсар Т. А.,

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ДПІ у Печерському районі у місті Києві), Державна казначейська служба України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 17-18 березня 2016 року в рамках кримінального провадження проведено обшук її квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у справі № 757/8756/16-к.

У мотивувальній частині вищевказаної ухвали зазначено, що клопотання про проведення обшуку в частині вилучення коштів не підлягає задоволенню.

Не зважаючи на це застереження та письмові заяви учасників обшуку, старший слідчий Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі у місті Києві (далі - СУ ФР ДПІ у Печерському районі у місті Києві) ОСОБА_2 . прийняв незаконне рішення про вилучення грошових коштів у сумі 766 000 доларів США, 1 850 000 грн та 20 100 євро.

22 березня 2016 року її представник направив слідчому слідчої групи Федосову М. В. заяву про повернення вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Федосова М. В. про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000258.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року зобов`язано уповноважених осіб слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі у місті Києві у кримінальному провадженні № 0000258 повернути негайно їй вилучені грошові кошти у сумі 766 000 доларів США, 1 850 000 грн та 20 100 євро.

Фактично кошти були їй повернуті лише 10 липня 2016 року.

Внаслідок незаконних дій слідчих її майнове становище значно погіршилося, вона не змогла виконати свої зобов`язання перед третіми особами та вимушена була сплатити штрафні санкції.

Зазначала, що 26 лютого 2016 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір на резервування земельних ділянок для укладання в подальшому договору купівлі-продажу (основного договору). Резервування передбачало внесення нею коштів у розмірі 145 000 грн.

Укладення основного договору мало відбутися не пізніше 23 березня 2016 року.

Сторони дійшли згоди про те, що в разі відмови від укладання основного договору вона, як резервувальник, зобов`язана сплатити штраф власнику земельних ділянок протягом п`яти робочих днів з моменту подання ним претензії у розмірі 1 200 000 грн.

25 березня 2016 року вона та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду до договору резервування щодо зменшення суми штрафу до 600 000 грн.

23 та 24 травня 2016 року вона сплатила на користь ОСОБА_3 штраф у повному обсязі - 600 000 грн.

Ураховуючи наведене, на підставі статті 1167, частини шостої статті 1176 ЦК України просила стягнути з УДКС України у місті Києві за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку майнову шкоду у сумі 745 000 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000 грн, завдану бездіяльністю органів досудового розслідування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку ДКС України майнову шкоду в розмірі 745 000 грн і компенсацію моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт завдання позивачу майнової шкоди у розмірі 745 000 грн (145 000 грн, сплачених за договором резервування, та 600 000 грн штрафу за невиконання умов цього договору) внаслідок незаконного вилучення та утримання грошових коштів органами досудового розслідування.

Суд визнав доцільним стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2017 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що договір резервування від 25 березня 2016 року є нікчемним, оскільки укладений без додержання вимог для попередніх договорів щодо обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тому відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди та компенсації моральної шкоди.

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2018 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_1 не погоджується з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року у справі № 757/13028/16-к та від 20 травня 2016 року у справі № 757/19817/16-ц, якими скасовано арешт майна та зобов`язано слідчих негайно повернути їй грошові кошти, вилучені під час обшуку квартири 17-18 березня 2016 року.

Наявність цієї ухвали свідчить про незаконність арешту її грошових коштів.

У зв`язку з наведеним вважає, що має право на відшкодування збитків, які вона понесла внаслідок неправомірної бездіяльності слідчих.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 17-18 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, СУ ФР ДПІ у Печерському районі у місті Києві був проведений обшук житла, під час якого у ОСОБА_1 вилучено грошові кошти у сумі 766 000 доларів США, 1 850 000 грн та 20 100 євро.

Обшук проведений на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у справі № 757/8756/16-к.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року у справі № 757/18211/16-к накладено арешт на речові докази, вилучені 18 березня 2016 року у ході проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у справі № 757/8756/16-к, а саме грошові кошти на загальну суму 1 850 000 грн, 20 100 євро та 766 000 доларів США.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року у справі № 757/13028/16-к зобов`язано уповноважених осіб СУ ФР ДПІ у Печерському районі у місті Києві у кримінальному провадженні № 0000258 повернути негайно ОСОБА_1 вилучені органом досудового розслідування в ході обшуку 17-18 березня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 , зокрема, грошові кошти в сумі 1 850 000 грн, 766 000 доларів США та 20 100 євро відповідно до переліку та номіналів, зазначених у протоколі обшуку від 17-18 березня 2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року у справі № 757/19817/16-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року, на грошові кошти, вилучені 18 березня 2016 року у ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , у сумі 1 850 000 грн, 766 000 доларів США та 20 100 євро.

26 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено у простій письмовій формі договір резервування щодо купівлі-продажу трьох земельних ділянок.

Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що резервування передбачає внесення резервувальником грошової суми в розмірі 145 000 грн, які були сплачені ОСОБА_3 у день укладення договору. Зазначена сума є засобом забезпечення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Сторони дійшли згоди про те, що основний договір повинен бути укладений не пізніше 23 березня 2016 року (пункт 5 договору).

У пункті 6 договору вказано, що у випадку відмови резервувальника від укладення основного договору останній втрачає право вимагати повернення забезпечувальної грошової суми та зобов`язується сплатити штраф власнику земельних ділянок у розмірі 1 200 000 грн.

Додатковою угодою від 25 березня 2016 року до договору пункт 6 змінений і розмір штрафу зменшений до 600 000 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 23-24 травня 2016 року ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_3 600 000 грн (по 300 000 грн кожне платіжне доручення) у рахунок договору резервування від 26 лютого 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції станом на 07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

При відмові у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не довела факту завдання їй майнової та моральної шкоди внаслідок вилучення у неї грошових коштів органами досудового розслідування, а договір резервування, який по суті є попереднім договором купівлі-продажу земельних ділянок, не відповідає вимогам щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації, що свідчить про його нікчемність.

Колегія вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, проте не може погодитися з мотивами такої відмови.

При поданні позову ОСОБА_1 просила відшкодувати їй майнову шкоду, завдану внаслідок вилучення та арешту грошових коштів органами досудового розслідування, а саме 745 000 грн, які вона вимушена була сплатити за договором резервування від 26 лютого 2016 року через неукладення договору купівлі-продажу земельних ділянок, та у зв`язку з цим стягнути компенсацію моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) міститься висновок про те, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) ГУ НП в Сумській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).».

Суди попередніх інстанцій не встановили факт незаконності дій (бездіяльності) посадових осіб ДПІ у Печерському районі у місті Києві при вилученні та арешті коштів, внаслідок яких позивач зазнала майнових втрат - коштів, сплачених за договором про резервування від 26 лютого 2016 року.

У зв`язку з цим відсутні підстави для відшкодування майнової і моральної шкоди.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - зміні в мотивувальній частині в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412 (в редакції станом на 07 лютого 2020 року), 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Журавель
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук