Дата документу 03.11.2020
Справа № 320/5101/18
Провадження № 2/937/72/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Колеснікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнила, в якому просить:

- визнати недійсним право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі - продажу житлового будинку, тобто з 10 листопада 2006 року.

Уточнена позовна заява обґрунтована тим, що позивач є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22 червня 2000 року батько позивача набув право власності на земельну ділянку площею 1062 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі рішення 26 сесії Мелітопольської міської ради народних депутатів та отримав Державний акт на право власності земельної ділянки. 05 травня 2001 року частину земельної ділянки площею 461, 92 кв.м. він подарував позивачу. Таким чином у власності ОСОБА_3 залишилось 600, 14 кв.м. земельної ділянки, на яку він також отримав Державний акт, який зберігається у позивача. 10 листопада 2006 року відповідач - ОСОБА_2 уклала з батьком позивача - ОСОБА_3 лише договір купівлі - продажу житлового будинку. Нотаріус порушила вимоги Закону України «Про нотаріат» та не витребувала всі необхідні документи для нотаріального посвідчення угоди, не пересвідчилась хто є власником земельної ділянки, розташованої під житловим будинком та на якій підставі. Правочинів щодо земельної ділянки, на якій розташований будинок, укладено не було. Відмовляючись укласти угоду або купівлі - продажу або оренди земельної ділянки площею 600, 14 кв.м., відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року за відповідачем - ОСОБА_2 було визнано право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, тобто з 10 листопада 2006 року. Дія закону ст. 377 ЦК України набула чинності пізніше (2007 рік), ніж відповідач придбала будинок. На час відкриття провадження по справі ОСОБА_3 вже помер, тому не міг бути відповідачем. При ухваленні вказаного рішення судом не було враховано деякі важливі обставини та не проведені певні процесуальні дії. Оскільки не була укладена угода між батьком позивача та відповідачем щодо купівлі - продажу або оренди земельної ділянки площею 600,14 кв.м. у відповідності вимог частини 1 ст. 120 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, то за таких обставин має бути визнано недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем прав та обов`язків померлого ОСОБА_3 , саме вона має право вимоги повернення майна.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених в позовній заяві.

Крім того, на адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено наступне. В жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2010 року в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.10.2010 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2011 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2010 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 27.10.2010 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладання договору купівлі - продажу будинку від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право позивача на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить позивачу, із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру даної земельної ділянки. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових сум відмовлено. Скасовуючи рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2010 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27.10.2010 року, Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 20.04.2011 року дійшов до висновку, що суд першої та апеляційної інстанції, допустивши неправильне застосування норм матеріального права, не встановили межі в яких до ОСОБА_2 перейшло право власності на спірну земельну ділянку, в зв`язку з придбанням житлового будинку, якій на ній знаходиться, а тому справа була направлена на новий розгляд. Висновки касаційної інстанції є обов`язковими для суду та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Однак суд першої інстанції не врахував вказані висновки при вирішенні справи. Судами не залучалась до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступник померлого ОСОБА_3 , а тому були порушені норми процесуального права. До спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми законодавства чинні на 10.11.2006 року. Зокрема ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції 2006 року) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, без зміни її цільового призначення, в розмірах встановлених договором. Крім того, позивач зазначила, що твердження ОСОБА_2 про те, що при укладанні договору та здійснення оплати 25 250 грн. 00 коп. вона вважала, що оплатила як за будинок так і за земельну ділянку. Однак вказані твердження не відповідають дійсності. Також судами при новому розгляді справи при вирішенні питання щодо визнання недійсним договору дарування та передачі земельної ділянки позивачу, не врахували, що під час укладання договору дарування відсутні особи, які б могли поставити питання про визначення за ними право власності на відчужувану земельну ділянку, як на спільне сумісне майно, також немає членів сім`ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК України. Договір був посвідчений у встановленому законом порядку. Суди не врахували, що ОСОБА_2 не є стороною договору дарування, не є стороною спільного сумісного майна подружжя. При новому розгляді справи при вирішенні питання щодо встановлення земельного сервітуту, судами не було враховано, що на момент виготовлення технічної документації щодо прокладання відповідних комунікацій (2006 рік) та їх фактичного встановлення, спір щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку не був вирішений, а тому не існувало документів, які визначали спірну земельну ділянку, як об`єкт земельних відносин.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що позовні вимоги не ґрунтуються на будь - якій правовій нормі, не підтверджуються належними доказами, а тому не можуть бути задоволені. Зазначає, що позивач намагається таким способом переглянути раніше ухвалені рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. В державному акті від 22.06.2000 року не зазначено кадастровий номер. ОСОБА_3 було отримано державний акт в 2007 році, який в свою чергу втратив свою силу, оскільки 25.10.2007 року ним було укладено договір дарування вказаної земельної ділянки з ОСОБА_1 . При цьому державний акт втратив свою силу, отже ОСОБА_3 не володів на праві власності спірною земельною ділянкою. Вказаний договір судом був визнаний недійсним. Рішення суду від 20.11.2012 року, набрало законної сили після перегляду його в апеляційній інстанції. Отже, підстав для перегляду рішення в судовому засіданні немає. Крім того, відповідач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.06.2009 року розглядались саме позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на землю, отриманого в 2007 році, визнання права користування, а не права власності на земельну ділянку. Той факт, що під час укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки жодна із сторін не оспорює. Більше того, саме те, що ОСОБА_3 під час продажу будинку скрив факт набуття права власності на земельну ділянку та факт неправильного її поділу і дарування одної частини ОСОБА_1 , а згодом і факт незаконного дарування другої частини ОСОБА_1 і спровокував низку судових процесів, які і продовжуються на теперішній час з ініціативи позивача, яка грубо зловживає своїми процесуальними правами. Щодо вимоги про визнання недійсним права власності відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання її спадкоємцем на спадкове майно, тобто на спірну земельну ділянку. Рішенням суду від 31.10.2011 року позовну заяву було задоволено та визнано її спадкоємцем права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. по АДРЕСА_1 . Вказане рішення було оскаржене в апеляційному порядку. Отже, відповідач законно набула право вланості не земельну ділянку, площею 600 кв.м., на якій знаходиться придбаний нею будинок за адресою: АДРЕСА_1 саме з моменту придбання нею будинку, тобто з 10.11.2006 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /а.с.130 зв./.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 646 /а.с.6/.

ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,1062 га, яка розташована на території: АДРЕСА_1 , землю передано для обслуговування житлового будинку. Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю № серії І-ЗП № 059002. На підставі договору дарування частини земельної ділянки ОСОБА_1 належить 461, 92 кв.м га вказаної земельної ділянки. Після цього ОСОБА_3 залишилось у власності земельна ділянка площею 600,14 кв.м./а.с.2/.

ОСОБА_2 є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу житлового будинку укладеного 10.11.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 7974 /а.с.4-5/.

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права користування нею та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2009 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права користування нею та відшкодування моральної шкоди була задоволена частково. Визнано недійсним виданий 05.06.2007 року на ім`я ОСОБА_3 державний акт серії ЯД № 998145 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 600, 14 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 . Визнано за позивачем право користування зазначеною ділянкою з 10.11.2016 року, тобто дати укладення договору купівлі - продажу будинку за вказаною адресою. Стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3700 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2009 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2009 року скасоване та ухвалене нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено /а.с.3/.

Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. 10 листопада 2006 року за р №. 7974 нотаріусом було посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 . Для посвідчення договору у ОСОБА_3 були витребувані всі необхідні документи, передбачені ст. 55 Закону України «Про нотаріат», п.п. 60-64 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». В жодному документі даних про приватизацію земельної ділянки з боку продавця не було. Нотаріус вважає, що з боку покупця був умисний намір приховати цей факт від нотаріуса та покупця. Ніяких пропозицій від нього покупцеві з проханням укласти будь - який інший договір на земельну ділянку не було. Отримуючи гроші, при підписанні договору він нічого не казав, що покупцю потрібно доплатити за земельну ділянку /а.с.37/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2011 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2010 касаційна скарга ОСОБА_2 була задоволена, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2010 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року (справа № 2-421/2012 рік) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариства «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі - продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну, про встановлення постійного земельного сервітуту було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі - продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600, 14 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55, 972 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру даної земельної ділянки. Стягнено на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 549 грн. 20 коп. В іншій частині позову відмовлено /а.с.30-36/.

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходилась цивільна справа за ОСОБА_1 до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання права на спадкування за законом. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року позов ОСОБА_1 був задоволений. ОСОБА_1 визнано спадкоємцем права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку площею 600, 14 кв.м. по АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 998145, виданого 05 червня 2007 року начальником міського управління земельних ресурсів Г.О. Ковальовим . Зобов`язано Мелітопольську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 видати свідоцтво про право на спадщину, а саме: на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. по АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 14 листопада 2011 року вказане вище рішення було роз`яснено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2013 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області віл 14 листопада 2011 року про роз`яснення рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Мелітопольської державної нотаріальної контри про визнання права на спадкування за законом відмовлено /а.с.71-73/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності судом встановлено, що на підставі рішення суду від 20.11.2012 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності не земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:038:0001, площа 0,06 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) /а.с.74/.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільній інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України встановлено, що обставини, встановлені рішеннями суду у господарській

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Особа права якої порушили може скористатися не будь-яким, а певним способом захисту свого права.

Так дослідивши уточнену позовну вимогу, надані сторонами докази, та пояснення суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, позивач неодноразово скористалась своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року (справа № 2-421/12) були вирішенні питання щодо права власності на спірну земельну ділянку, а саме за ОСОБА_2 було визнано право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі - продажу від 10 листопада 2006 року. Рішення суду набрало законної сили 28.03.2013 року.

Позивачем не оспорюється той факт, що під час укладення договору купівлі - продажу житлового будинку не укладався договір купівлі - продажу земельної ділянки.

Доводами позову та доданими до матеріалів справи доказами, не доведено, що відповідачем ОСОБА_2 будь - яким чином порушуються права позивача.

Взагалі, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться лише до не згоди з ухваленим судом рішення від 20.11.2012 року та намагання переглянути.

Виходячи з цього, зазначений позов є необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 263- 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 не земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: О.В.Редько