Справа №442/8450/19
Провадження №2/442/272/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Леськів О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 72477,76 грн., з яких: 20977,76 грн. майнової шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, а також 1500 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.10.2016 орієнтовно о 17.00 год. ОСОБА_2 , знаходячись в приміщенні салону краси «Ваніль», що за адресою: м.Трускавець вул.Суховоля 67а, Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вступу з нею у статеві зносини проти її волі із застосуванням фізичного насильства та з використанням її безпорадного стану, умисно заподіяв їй багаточисленні удари, утримував руки, штовхав її, повалив на диван, насильно знімав предмети одягу, в результат чого ОСОБА_2 умисно спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках обох брів, у ділянці лівого стегна, синців в лівій скронево-виличній ділянці, в ділянках обох очниць, в ділянці кута нижньої щелепи зліва, у ділянках обох плечей, лівого передпліччя, обох стегон та колінних суглобів. Від таких насильницьких дій ОСОБА_2 вона неодноразово падала, вдарялася тілом і головою до металевої мийки, до батареї, падала тілом на пластикову стійку з перукарським обладнанням, в результаті чого були пошкоджені її металевий обігрівач (електрична батарея), а також приведені у непридатний стан її власні речі: фен для сушіння волосся, машинка для стрижки, у зв`язку з чим вона понесла витрати на відновлення (ремонт) чи придбання нового приладдя. Свій злочинний намір, спрямований на вчинення зґвалтування ОСОБА_4 не довів з причин, що не залежали від його волі. Зазначені обставини були предметом дослідження в ході досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження №0000745 від 28.10.2016 стосовно ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В межах даного кримінального провадження позивачку визнано потерпілою. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.12.2019 ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження закрито, заявлений нею цивільний позов залишено без розгляду.

Внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень вона неодноразово зверталась в медичні заклади для отримання їй медичної допомоги та у зв`язку з тим, що була сильно побита, тривалий час не приступала до виконання своєї роботи по наданню перукарських послуг. На підтвердження проходження медичного огляду та лікування, придбання медикаментів нею представлено фіскальні чеки, квитанції, довідки лікарів. Стверджує, що на придбання медикаментів і лікарських засобів вона понесла витрати на загальну суму 12035,76 грн., на проведення медичного огляду 72 грн., розмір збитків у зв`язку з пошкодженням майна становить 8870 грн.

Зазначає, що внаслідок таких злочинних дій їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у моральних та фізичних стражданнях, негативних змінах у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, тривога, емоційні та тілесні реакції, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Наслідки події потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування, участі в досудовому розслідуванні, необхідності залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

В ході досудового розслідування вона скористалась правом на правову допомогу послугами адвоката, за що оплатила останній кошти в розмірі 1500 грн. Просить стягнути понесені витрати в її користь.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 27.12.2019.

27.12.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві покликається на його безпідставність у зв`язку з тим, що кримінальне провадження відносно нього закрито, покликання позивачки на вчинення ним злочинних дій, спрямованих на зґвалтування останньої, не знайшли свого підтвердження ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, а тому його вина не доведена. Вважає, що долучені позивачкою документи на придбання медикаментів, ліків, з огляду на їх фармакологічні властивості та способи застосування були призначені саме для лікування отриманої нею травми чи посттравматичного лікування, а не інших захворювань, не є належним доказом. Крім цього, вважає, що позивачем не доведено, що придбання зазначених у чеках ліків чи інших препаратів було викликане необхідністю самого процесу лікування після отримання травм 22.10.2016, призначалися взагалі саме їй, нею купувалися і використовувалися. Крім цього, вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування понесених витрат на придбання нового фену за 4020 грн. та машинки для стрижки за 4450 грн., так як у видатковій накладній від 16.11.2016 зазначено, що одержувачем є «Ваніль», а не позивачка. Вважає необґрунтованою й вимогу про стягнення витрат на отримання правової допомоги під час досудового розслідування кримінального провадження в розмірі 1500 грн., оскільки відсутні докази понесення нею таких витрат. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди вважає необґрунтованим та безпідставним.

27.12.2019 в судовому засіданні оголошено перерву для ознайомлення позивачки із відзивом на позовну заяву та надання відповіді на відзив до 17.01.2020.

03.01.2020 позивачкою подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому заперечує доводи відповідача. Вказує на те, що долучені до позовної заяви фотознімки наявних на її тілі багато численних тілесних ушкоджень після заподіяних їй відповідачем ударів по голові, обличчю та тулубу підтверджують чисельність та серйозність таких ушкоджень. Зазначає, що деякі медичні препарати придбавала і приймала за рекомендацією лікарів, деякі ж приймала, оскільки пам`ятала, що такі були ефективними для неї після травми голови, отриманої внаслідок ДТП. Препарати, які, як стверджує відповідач не пов`язані із вищевказаною подією, зокрема комплекс вітамінів «Елевіт», «Сорбекс» тощо приймала для найшвидшого відновлення організму. З приводу відшкодування шкоди, завданої майну зазначила, що в той час вона працювала у салоні «Ваніль» і саме для них вона купувала приладдя, але за особистий кошт. Вважає, що розмір моральної шкоди не може бути виражений у грошовому еквіваленті, а тому й не може бути чітко підтверджений. Документом на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу є долучений до матеріалів позовної заяви касовий ордер.

16.01.2020 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити.

17.01.2020 розгляд справи відкладено через неявку сторін на 12.02.2020.

12.02.2020 відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 27.02.2020.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, покликаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченні. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, як і заперечив саму подію кримінального правопорушення. Просить в задоволенні позову відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю такого.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, вислухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

У частині 1 статті 13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Людина, яка потерпіла від посягання на своє життя, здоров`я, честь і гідність, а також на належне їй майно, потребує правового й соціального захисту, матеріальної та моральної підтримки. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК Україна шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.12.2019 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, яка передбачена ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження №0000745 відносно ОСОБА_2 закрито, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій та судових витрати залишено без розгляду. Речові докази: фен для сушіння волосся, машинку для стрижки та металевий обігрівач, залишено потерпілій ОСОБА_1 , як власнику.

Вказаною вище ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 22.10.2016 о 17:00 год., знаходячись у приміщенні салону краси «Ваніль», що знаходиться за адресою: вул..Суховоля 67а мюТрускавець Львівська обл.. на грунті раптово виниклого конфлікту, умисно наніс один удар долонею в область лівої брови ОСОБА_1 , внаслідок чого вона не втримала рівноваги та, падаючи вдарилася правою скроневою ділянкою голови в кут металевої мийки, після чого ОСОБА_2 наніс знову декілька ударів кулаками в область очей та щелепи зліва ОСОБА_1 , через що вона не втримала рівновагу та, падаючи, вдарилась лівою скроневою ділянкою голови до батареї. Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_5 повалив ОСОБА_1 на диван, де наніс їй численні удари руками в область голови.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Заперечення відповідача щодо події кримінального правопорушення та його вини у такому судом до уваги не береться, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. За своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується трьома моментами: 1) не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду, яким особа офіційно визнається винною у вчиненні злочину та на який відображає негативну оцінку вчиненого з боку держави, не ухвалюється); 2) до винного не застосовується покарання; 3) через відсутність обвинувального вироку звільнена від кримінальної відповідальності особа вважається такою, що не має судимості. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими.

Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст.284, ч.3 ст.285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа, яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні злочину дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила діяння що містить склад конкретного злочину, передбаченого КК. Закріплений КПК порядок звільнення від кримінальної відповідальності не означає обмеження прав людини (право особи заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави, розгляд відповідного клопотання судом у присутності сторін кримінального провадження і потерпілого, можливість оскарження ухвали про закриття кримінального провадження в апеляційному порядку тощо). Тобто у випадку закриття кримінального провадження за нереабілітуючою підставою права обвинуваченого, який дає згоду на таке закриття, не порушуються і не обмежуються. Конституційний ж принцип презумпції невинуватості покликаний забезпечити права конкретної особи у сфері кримінального судочинства, перешкодити її безпідставному засудженню. Таким чином, інститут звільнення від кримінальної відповідальності не суперечить презумпції невинуватості.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 на продовженні кримінального провадження не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його письмовим клопотанням, на ухваленні виправдувального вироку не наполягав, дана підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, суд вважає, що між описаною вище кримінальною подією, виною відповідача у вчиненні такого, та наслідками у виді заподіяння позивачці, як потерпілій у даному кримінальному правопорушенні, майнової та моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

На підтвердження заподіяння матеріальної шкоди позивачкою представлено суду ряд медичної документації та квитанцій на придбання ліків, проте суд критично оцінює такі, оскільки позивачкою, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено, що такі ліки придбані саме нею та для лікування й реабілітації від вищевказаного кримінального правопорушення.

Поряд з тим, суд вважає належним доказом на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди Виписку з консультації невролога від 25.10.2016, назначення лікаря за результатами консультації та квитанції про придбання ліків на загальну суму 635,83 гривень, що підлягають відшкодуванню.

Крім цього, суд вважає доведеним й розмір шкоди за ремонт батареї, який згідно Товарного чеку від 05.11.2016 становить 400 грн.

Щодо покликань позивачки на понесені нею витрати на придбання машинки для стрижки, яка згідно товарного чеку ремонту не підлягає, та на придбання фену й машинки для стрижки згідно Видаткової накладної №RX від 10.11.2016, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки покупцем у такій накладній вказаний салон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а не безпосередньо позивач.

Покликання позивачки та представлення останньою на підтвердження своїх доводів Договору про оренду нежитлового приміщення за адресою, що збігається із місцем вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, суд вважає недоведеними, оскільки сторонами такого договору є ФОП ОСОБА_6 , салон краси «Лілея» та ОСОБА_1 , а не салон краси «Ваніль».

Частинами 1 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Суд враховує те, що своїми діями відповідачем завдано невиправної моральної шкоди позивачці, що виразилася в моральних стражданнях. Разом з тим, застосовуючи принцип розумності та справедливості, визнає, що заявлена потерпілою до відшкодування моральна шкода є завищеною, а тому дана позовна вимога підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Суду надано договір про надання правової допомоги від 16.03.2017 між адвокатом Сушко О.С. та ОСОБА_7 Б. та Квитанцію до прибуткового касового ордера №17 від 23.03.2017 на суму 1500 грн. за участь в досудовому розслідуванні.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вищевказані витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню. Відсутність самого акту приймання-передачі не може бути підставою для відмови у відшкодуванні понесених витрат, оскільки його складення не передано умовами договору. Задовольняючи дану позовну вимогу, судом встановлено факт укладення договору про надання правової допомоги, що є підтвердженням сторонами істотних умов такого, в тому числі й ознак, обсягу наданої правничої допомоги, зокрема, як це вбачається із вищевказаної Квитанції участі адвоката в досудовому розслідуванні та сам факт і розмір здійсненої оплати за отриману правову допомогу.

При ухваленні судового рішення судом враховано правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові №823/2638/18 від 16.05.2019.

У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 263-265, 268, 430 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1035,83 гривень майнової шкоди, 10000 гривень моральної шкоди та 1500 гривень витрати на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 768,40 гривень судових витрат в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського Апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення оголошено 02.03.2020 о 12.30 год.

Суддя Павлів З.С.