ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/914/19 Номер провадження 22-ц/814/366/20Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Юхимовича Всеволода Францовича на рішення Оржицького районного суду Полтавської області в складі судді Грузман Т.В. від 28 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного Сільськогосподарського підприємства "Приват Агро" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПСП «Приват Агро», в якому просила визнати додаткову угоду від 29.12.2018 року до договору оренди землі б/н від 28.10.2014 року, відповідно до якого зареєстровано право оренди (номер запису про інше речове право 7489032 від 28.10.2014 року), сторонами якої є ОСОБА_1 та ПСП «ПриватАгро» про внесення зміни до абзацу першого розділу «Орендна плата» договору оренди землі та викладення його в цілому в такій редакції «Орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 13% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14795,33 грн. на рік», укладеною.

Вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,97 га. кадастровий номер :00:004:008, яка розташована на території Круподеринської сільської ради Оржицького району Полтавської області, яка, в свою чергу, була передана відповідачу в оренду згідно договору оренди від 28.10.2014 року строком на 10 років.

20.12.2018 року від орендаря вона отримала пропозицію про укладання додаткової угоди до договору оренди від 28.10.2014 року, а саме: про зміну розміру орендної плати, яка визначена у сумі 14795,33 грн. та продовження строку дії договору до 28.10.2026 року, на що 29.12.2018 року вона направила свою пропозицію з власним текстом додаткової угоди на адресу ПСП, де погодилась з встановленням орендної плати у розмірі 13% від нормативної грошової оцінки, що становить 14795,33 грн., однак без продовження строку дії договору до 2026 року.

З огляду на відсутність відповіді підприємства на її пропозицію, вважає, що орендар погодився на її умови у вигляді мовчазної згоди, однак з огляду на те, що спір у разі недосягнення згоди про зміну умов договору розв`язується в судовому порядку, звернулася до суду.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного Сільськогосподарського підприємства "Приват Агро" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного Сільськогосподарського підприємства "Приват Агро" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішення суду вмотивоване необґрунтованістю позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права суперечить як умовам договору, так і загальним положенням ст.ст. 638, 651 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Юхимович В.Ф., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Зокрема, посилаючись на положення ст. 205 ЦК України, вказує, що суд безпідставно не надав правову оцінку факту ненадання будь-якої відповіді ПСП «ПриватАгро» на пропозицію позивачки щодо умов додаткової угоди. Вважає таку поведінку відповідача вираженням мовчазної згоди, на укладення додаткової угоди саме в редакції, запропонованій позивачкою, що передбачено ч. 3 ст. 205 ЦК України.

Крім того, зазначає, що стягнута судом з позивача на користь відповідача сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою. Так, судом першої інстанції не взято до уваги, що розрахунок наданий відповідачем - орієнтовний, без вказівки вартості однієї години роботи представника та загальної кількості годин, витрачених ним. Зауважує, що рахунок та квитанція, надані відповідачем, не відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, оскільки не містять необхідні реквізити.

Представником відповідача надано суду відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого, рішення місцевого суду вважає законним і обґрунтованим. Зазначає, що в апеляційній скарзі представник позивача належним чином не обґрунтував, та не надав доказів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність домовленості сторін на укладення додаткової угоди, при цьому не направлення відповіді відповідачем не може свідчить про його згоду щодо укладення додаткової угоди на умовах позивача.

З приводу доводів апеляційної скарги про необґрунтованість суми витрат на правову допомогу, представник відповідача пояснює, що надана відповідачем квитанція є затвердженою наказом Укрсоюзсервіс від 29.09.95 року №8 формою, яка на час розгляду справи є чинною, а отже є належним доказом у справі. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено вичерпного переліку документів, що можуть свідчити про оплату гонорару та інших витрат.

Просить апеляційну скаргу представника позивача адвоката Юхимовича В.Ф. відхилили, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.10.2014 року сторони уклали договір про оренду земельної ділянки розміром 2,97 га. кадастровий номер :00:004:008, яка розташована на території Круподеринської сільської ради Оржицького району Полтавської області. Вказаний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 7489032 від 28.10.2014 року.

Відповідно до умов договору, строк його дії визначено - 10 років, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі - 5364,15 грн. в рік. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбаченого договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

Зазначений договір сторонами не оскаржувався.

Листом ПСП «ПриватАгро» запропоновано орендодавцеві укласти додаткову угоду, згідно умов якої продовжено строк дії договору до 28.10.2026 року та визначено інший розмір орендної плати, а саме 14795,33 грн.

29.12.2018 року позивач, розглянувши запропонований орендарем текст додаткової угоди, направила ПСП «ПриватАгро» свій варіант додаткової угоди, згідно якого просить узгодити розмір орендної плати у розмірі 13 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 14795,33 грн., не погоджуючись при цьому на продовження строку дії договору до 2026 року, зазначаючи, що після закінчення строку дії договору оренди має бажання самостійно обробляти земельну ділянку.

Після отримання ПСП «ПриватАгро» пропозиції позивача та тексту запропонованої нею додаткової угоди, останній жодної відповіді не надав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов додаткових угод, а тому підстав для визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача від 29.12.2018 року до договору оренди землі від 28.10.2014 року не має.

Зазначивши, що само по собі не надання ПСП «ПриватАгро» відповіді на пропозицію ОСОБА_1 про зміну істотних умов договору не може розцінювати як мовчазна згода з запропонованими умовами в розумінні положень ст. 205 ЦК України та не є безумовною підставною для визнання судом укладеною додаткову угоду від 29.12.2018 року.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом договору оренди, сторони визначили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні правовідносини урегульовані як положеннями Закону України «Про оренду землі», так і умовами договору, крім того на них поширюють свою дію і положення ЦК України, зокрема ст. 651 ЦК України.

Разом з цим, вказаний спір не може регулюватись застосуванням норм ст.ст. 638- 644 ЦК України, оскільки останні регламентують питання пропозиції укласти договір та прийняття такої пропозиції, тоді коли даний спір виник в межах вже укладеного договору, зміни до якого вносяться в порядку, визначеному умовами самого договору та відповідно до ст. 651 ЦК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що сама по собі відсутність відповіді на зустрічну пропозицію орендодавця змінити умови договору не може розцінюватись як безумовна підстава для внесення таких змін до договору оренди в розумінні ст. 651 ЦК України та не підмінює собою наявність згоди сторін щодо прийнятності тієї чи іншої істотної умови договору.

Таким чином, проаналізувавши доводи сторін у справі та тексти додаткових угод, наданих сторонами, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов додаткових угод, а отже підстав для визнання додаткової угоди від 29.12.2018 року до договору оренди землі від 28.10.2014 року, укладеною у редакції викладеній позивачем - немає.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставності відмови у задоволенні позовних вимог про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони жодним чином не доведені та не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Так, відхиляються доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом норм матеріального права, оскільки спір вирішено без порушень норм матеріального та процесуального права.

Не може також погодитись колегія суддів з твердженням про те, що в силу ч.3 ст. 205, ч.2 ст. 642 ЦК України достатнім для внесення змін до договору оренди є наявність мовчазної згоди відповідача як прояв його волі, оскільки останнє не ґрунтується на положеннях ст. 651 ЦК України та суперечить умовам договору про те, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Разом з цим, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками місцевого суду в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача надано ордер адвоката Болтіка А.С. серія ПТ № 117022 від 23.09.2019 року, орієнтовний розрахунок судових витрат, договір про надання правових послуг № 23/09 від 23.09.2019 року та квитанція серія ААИ № 193570 від 23.09.2019 року про отримання грошових коштів.

Аналізуючи докази, надані відповідачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідності критерію реальності адвокатських послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у п. 1 «витрати на правову допомогу консультація адвоката, аналіз судової практики, аналіз документів за позовною заявою, складання відзиву по справі №543/914/19» наданого орієнтовного розрахунку судових витрат не вказано детального опису робіт із зазначенням витраченого адвокатом часу на їх виконання, та вартості години такої роботи. Порядок розрахунку оплати таких робіт не визначений і договором, укладеним між відповідачем і представником адвокатом Болтіком А.С.

Отже, такий розрахунок не може вважатись допустимим доказом підтвердження обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт в цій частині.

Вартість участі адвоката у одному судовому засіданні визначена 1000 грн.

Враховуючи об`єм та складність справи, тривалість розгляду та кількість проведених судових засідань (07.10.2019, 28.10.2019), та виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості колегія суддів вважає за можливе визначити вартість наданих послуг у сумі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч.4 376, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Юхимовича Всеволода Францовича - задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2019 рокув частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 6000 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 березня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.