Справа № 654/1943/19
Провадження №2/654/203/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.,

за участю секретарів Друговин В.М., Луцюк К.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу №654/1943/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням відомостей, що паплюжать честь та гідність позивача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бушму Ю.В. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед нею у приміщенні Бехтерської сільської ради Голопристанського району за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать честь та гідність позивача; стягнути з відповідача на користь позивача 6000 гривень моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать честь та гідність позивача. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що проживала деякий час у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , який є сином відповідачки, із сином відповідачки у них є спільна дитина. Через особисті непорозуміння позивачка припинила спільне проживання з сином відповідачки. Через деякий час у колишнього співмешканця виникли претензії жо позивачки щодо спілкування з дитиною, він забажав визначити час спілкування з дитиною через рішення комісії при Бехтерській сільській раді. Позивачка проти цього не заперечувала та з`явилася на це засідання. 14.09.2018 під час проведення засідання комісії в приміщенні Бехтерської сільської ради, відповідачка - мати колишнього співмешканця позивачки ОСОБА_3 в присутності багатьох свідків: працівників сільської ради та відвідувачів, вголос спеціально для оточуючих висловлювала про позивачку недостовірну інформацію щодо особистого життя позивачки, що супроводжувалося нецензурною лайкою, що завдало позивачці моральну шкоду. Позивач уважає, що такі висловлювання відповідача відносно неї є негативними, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь та гідність.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в частині стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог - зобов`язання відповідача публічно вибачитися перед нею у приміщенні Бехтерської сільської ради Голопристанського району за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать честь та гідність відмовилася. Позивач просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди повністю з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позов, відзив на позов не надав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що дійсно 14.09.2018 під час проведення засідання комісії в приміщенні Бехтерської сільської ради вона перебувала у приміщенні, але в самому засіданні, де вирішувалося питання щодо встановлення годин побачень її сина з онукою спільною дитиною сина відповідачки та позивачки, не перебувала, будь-яких образливих висловів щодо позивачки не висловлювала, а свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які начебто чули розповсюдження недостовірної інформації, є подругами позивачки, тому оговорюють її. Просила в задоволені позову відмовити повністю.

Представник відповідача адвокат Коваленко В.В. у судовому засіданні в підтримання довірительки суду пояснила, що факт розповсюдження недостовірної інформації, що паплюжать її честь та гідність, позивачем не доведено, заявлена сума відшкодування моральної шкоди та обґрунтування в чому саме полягали моральні страждання позивачки, не обґрунтовані стороною позивача. У зв`язку з цим представник-адвокат наполягав у позові відмовити повністю.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, передбачених ст. 13 ЦПК України, суд приймає відмову позивача від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача публічно вибачитися перед позивачкою у приміщенні Бехтерської сільської ради Голопристанського району за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать честь та гідність позивача.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Судом установлено, що 14.09.2018 під час проведення засідання комісії в приміщенні Бехтерської сільської ради, відповідачка - мати колишнього співмешканця позивачки ОСОБА_3 в присутності двох осіб: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вголос висловлювалась про позивачку в негативному сенсі, зокрема, що позивачка вигнала її сина, проститутка тощо.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_7 показала, що у вересні 2018 року разом з ОСОБА_6 та позивачкою приїхали в с. Бехтери в Бехтерську сільську раду у своїх питаннях. Після цього зайшли в кабінет у справах дітей, перебували в холі. Разом з нею була позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Під дверима стояла відповідачка ОСОБА_3 та голосно висловлювалася про позивачку нецензурними словами, зокрема, що позивачка вигнала з дому її сина, проститутка тощо. Казала голосно саме про позивачку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_7 .

Судом проаналізовано наведені показання свідків у судовому засіданні, надані під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Тому у суду немає підстав вважати, що надані показання є завідомо неправдиві. Натомість, проаналізувавши надані показання свідків, суд приходить до висновку, що ці свідчення ніяким чином не доводять, ані не спростовують того, чи мали місце висловлювання у нецензурній формі відповідачкою ОСОБА_3 щодо позивачки ОСОБА_1 у холі приміщення служби у справах дітей Бехтерської сільської ради Голопристанського району, що мали місце 14.09.2018, з метою розповсюдження негативної інформації щодо позивачки саме з метою приниження честі та гідності в очах двох свідків чи невизначеного кола осіб, що загалом однозначно на переконання суду може бути нічим іншим як дрібним порушенням громадського порядку - нецензурною лайкою в громадських місцях.

Інших доказів того, що ймовірні висловлювання ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 були свідомо направленні на приниження її честі та гідності стороною позивача суду не наведено, нічим більше не аргументовано.

Згідно інформації Бехтерської сільської ради, ОСОБА_5 присутня на засіданні опікунської ради 14.09.2018 не була, чи був конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою, в приміщенні Бехтерської сільської ради між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 працівникам сільської ради не відомо.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідності до ст. 32 Конституції кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Однакове є регламентованим у ст. 68, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

П. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Поширенням інформації є: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 15 наведеної постанови роз`яснено юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, що є сукупністю таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною є інформація, яка не відповідає дійсності, містить в собі неправдиві дані, викладена із перекрученням фактів. Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що висловлюваннями відповідачки їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачки та вини відповідачки в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, статтями 269 277 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням відомостей, що паплюжать честь та гідність позивача, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07 лютого 2020 року.

Суддя М. А. Данилевський