Справа № 473/2136/19
Провадження № 22ц/812/512/20 Головуючий у 1-ї інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

3 березня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Висоцької Г.А. в місті Вознесенську Миколаївської області о 9 годині 45 хвилині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року АТ КБ«ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 11 950 грн. 39 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 9 листопада 2011 року договору, за яким отримав кредитні картки, у встановлені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами, а також пені, комісії та штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що між сторонами мали місце кредитні правовідносини, оскільки позивачем в заявці на отримання банківських послуг зазначено про бажання отримати пенсійну та депозитку картки. Зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження користування ОСОБА_1 кредитними коштами

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову зроблені судом без належного аналізу усіх наданих доказів, та в порушенням норм чинного ЦПК України не роз`яснив позивачу право надати додаткові докази.

Також судом було проігноровано той факт, що між позивачем та відповідачем було укладено договір приєднання та ознайомлення останнього з правилами надання банківських послуг, за якими відповідач може отримати будь-які види платіжних карток.

Зазначав, що висновок зроблений судом без встановлення дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені договором приєднання, та ґрунтується на припущеннях, так як спростовується: наданою банком випискою з карткового рахунку позичальника; довідок про встановлення відповідного кредитного ліміту та фотографіями, з яких вбачається неодноразове отримання відповідачем кредитних карток; фактами користування відповідачем кредитними коштами та послугами банку з оплати товарів та різноманітними сервісами і додатковими послугами; здійсненням відповідачем переказів грошових коштів, тощо, а також відсутністю заперечень з боку відповідача.

Наголошував на тому, що здійснюючи погашення заборгованості за картковим рахунком відповідач фактично визнав наявність кредитних правовідносин.

Зазначав, що оскільки банківська виписка має статус первинного документу та містить відомості про рух коштів на балансі кредитної картки, є доказом наявності заборгованості.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 27 лютого 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 листопада 2011 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням пенсійної та депозитної карток у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг які розміщені на сайті банку. Будь-які інші відомості або умови в заяві відсутні (а.с.15-16).

В той же час, відповідно до виписки з карткового рахунку та довідки наданої позивачем слідує, що позичальнику надавались кошти у відповідності до встановленого банком розміру ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківських карток постійно змінювався.

За цими довідками ОСОБА_1 з 4 листопада 2013 року встановлено картковий ліміт, починаючи з 2 900,00 грн., та його збільшенням 21 серпня 2017 року до 13 000 грн., і поступовим зниженням 14 березня 2019 року до 9 870 грн. (а.с.100), та надано за інформацією банку сім кредитних карток, починаючи з 4 листопада 2013 року, з терміном дії останньої з них по липень 2022 року (а.с.99).

Тому посилаючись виключно на ці обставини представник АТ «ПриватБанк» стверджував про укладення з відповідачем ОСОБА_1 , окрім договорів на відкриття поточного (пенсійного) і депозитного рахунків, ще і кредитного договору.

За наведених обставин, у випадку укладення між сторонами кредитного договору, він повинен бути укладений у письмовій формі, та складатися з: анкети-заяви позичальника щодо приєднання із зазначенням різновиду платіжної кредитної картки, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, з узгодженням обома сторонами шляхом їх підписання.

Разом з тим, ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку щодо обслуговування пенсійної та депозитної карток, але не узгоджено з банком складові договору про надання банківських послуг характерних для кредитування або запозичення коштів, а саме розмір кредитного ліміту, процентів, неустойки тощо. Крім того «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.15-17, 19-43).

Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частинами 1 і 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової формі, є нікчемним.

Крім цього, за змістом статті 634 ЦК України, у випадку укладання сторонами договору приєднання, таким є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Такі зобов`язальні правовідносини, які виникають із кредитного договору приєднання, регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

У такому разі зобов`язання, як правовідношення, характеризується тим, що одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тому умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений письмово.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19-43), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.16-17), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, однак доказів підписання письмової заяви позичальником та його приєднання до умов кредитування, а також доказів отримання саме цих платіжних карток, які є кредитними, позивачем не надано.

Зазначені умови та тарифи ОСОБА_1 не підписані та відсутні дані про його ознайомлення з їх змістом і підписання ним анкети-заяви про приєднання до умов кредитування, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час підписання заявки щодо отримання пенсійної та депозитної карток.

Незважаючи на такі обставини, банком станом на 23 квітня 2019 року розрахована заборгованість відповідача на загальну суму, яка на його думку склала 11 950 грн. 39 коп., з яких 4 838 грн. 77 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 966 грн. 36 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн. нарахована пеня та комісія, 500,00 грн. фіксована частину штрафу та 574 грн. 72 коп. процентна складова штрафу.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.12-15) вбачається, що заборгованість розрахована із урахуванням процентів за користування кредитом у щомісячному розмірі 2,5%, який підвищувався з 1 вересня 2014 року до 2,9% та з 8 квітня 2015 року до 3,6% та з 8 червня 2015 року складав 3,5% незважаючи на те, що відсутній письмовий договір щодо приєднання позичальника до умов кредитування банком.

За такого та без наданих підтверджень про наявність між сторонами правовідносин з приводу отримання в користування кредитних коштів банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредитування та отримання кредитної картки, здійснення банком зарахування коштів, що внесені відповідачем на свій розрахунковий рахунок без зазначення виду платежу, у якості погашення процентів за користування коштами банку, пені, штрафів та комісії, не є належними доказами на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин. А надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи щодо укладання договору та нарахування заборгованості за його складовими.

Посилання представника позивача на підтвердження ним кредитних правовідносин між сторонами копіями фото клієнта з банківською карткою невідомого призначення, відкриття банком особового рахунку відповідача із зазначенням про видачу йому кредитних карток з встановленням кредитного ліміту, не є допустимими, достовірними та належними доказами, у розумінні статей 77-80 ЦПК України, що надані позивачем на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача як позичальника.

Навпаки, такі твердження представника банку напряму суперечать положенням статті 1055 ЦК України, якою передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним у силу закону, і його додаткове визнання недійсним у судовому порядку відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України не вимагається.

Відтак, посилання представника позивача на відсутність заперечень з боку відповідача, та не оспорення ним цього договору, не має юридичного значення.

Не містить також відомостей про конкретні запропоновані відповідачу умови отримання кредитних коштів банку і заява-анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 вересня 2018 року, яка надана позивачем до суду апеляційної інстанції, так як є по-суті актуалізацією особистих даних клієнта банку, та містить частину відомостей, які суперечать змісту анкети-заяви, підписаної відповідачем 9 листопада 2011 року (а.с.120).

Тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав вважати, що між сторонами існували правовідносини характерні для кредитних зобов`язань.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем порушено умови кредитного договору, якій сторони у письмовому вигляді не укладали, а тому відсутні і підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, процентної ставки, пені та штрафних санкцій.

Також судом правильно не прийнято до уваги, що згідно наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідач користувався коштами банку та вносив кошти на картковий рахунок без визначення мети їх внесення за наявності пенсійної та депозитної картки. Відповідачем було отримано в користування 67 806 грн. 63 коп. коштів банку та повернуто 84 263 грн. 96 коп., певна частина яких була автоматично списана з пенсійного карткового рахунку, але такі обставини, не дають підстав для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками справи положень параграфу 2 глави 71 книги п`ятої ЦК України.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова