ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3982/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В.,Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Подус Г.С. по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлова Яна Олександрівна про скасування державної реєстрації прав та визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлова Я.О. про скасування державної реєстрації прав та визнання договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 21.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до відділу обстеження земельних ділянок Департаменту територіального контролю Харківської міської ради із заявою щодо обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Відділом обстеження земельних ділянок Департаменту на підставі заяви відповідача здійснено виїзд на місцевість за адресою: АДРЕСА_1 та під час обстеження земельної ділянки було встановлено: площа земельної ділянки становить 0,0030 га; земельна ділянка не огороджена та використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ.А-1(гараж).

Зазначає, що рішенням Харківської міської ради №1307/18 від 28.11.2018 року відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для обслуговування індивідуального гаража літ.А-1. На підставі довідки від 27.06.2018 №27/06, виданої ТОВ «Харківська служба-БТІ», технічного паспорту від 27.06.2018, виданого ТОВ «Харківська служба-БТІ», з 18.07.2018 року гараж літ.А-1, загальною площею 25,7 м2, по АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належав ОСОБА_2 ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на зазначений гараж на підставі договорів дарування від 24.07.2018 №2767 та від 25.07.2018 №3946 по Ѕ частині.

Зауважує, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкту будівництва.

Позивач вважає, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва, адреса спірному об`єкту міською радою не надавалась, а зазначений гараж розташовано на земельній ділянці комунальної власності, у зв`язку з чим міською радою втрачено право на відповідну земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував, зазначав, що гараж, який був побудований у 1981 році на ім`я ОСОБА_1 , не є самочинним будівництвом, не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а право власності на цей гараж набувається в порядку, який існував під час його будівництва, тобто за законодавством, яке діяло в 1981 році.

Зауважив, що Харківська міська рада не надала суду в обґрунтування своїх позовних вимог жодного належного та допустимого доказу, якими підтверджується факт самочинного будівництва, що відповідачами були здійснені роботи з будівництва гаражу та порушено містобудівне законодавство України.

Крім того, відповідач зазначив, що спірні договори №2767 від 24.07.2018 та №3946 від 25.07.2018 року, укладалися між відповідачами у законний спосіб з додержанням норм законодавства України, без порушень, на які вказує позивач. Разом з тим, рішенням Харківської міської ради від 19.06.2019 року №1616/19 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку, яка належить територіальній громаді м. Харкова, площею 0,0030 га для обслуговування індивідуального гаража літ. А-1 за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року у задоволенні позову Харківській міській раді відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, новим рішенням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що поза увагою суду першої інстанції залишилось питання щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно. Визначених ст..27 Закону України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав у першого власника спірного об`єкту не було,подальше відчуження спірного об`єкту також суперечить діючому законодавству.

Зауважує, що суд першої інстанції не дослідив хто є власником земельної ділянки починаючи з 1981 року, чи виділялась ця земельна ділянка для будівництва гаражу у 1981 році, чи є у ОСОБА_2 дозвіл на будівництво вказаного гаражу по АДРЕСА_1 , тобто факт виникнення, набуття, зміни та припинення прав на земельну ділянку за вказаною адресою та прав на нерухоме майно.

Вказує, що право власності або користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях, тому спірний гараж побудовано без відповідного рішення відповідної ради,оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 земельна ділянка надавалась для будівництва гаражу.

Зазначає, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, та не є тим документом на підставі якого можливо встановити набуття або зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що ОСОБА_2 не могла набути право власності на спірний об`єкт за вимогами ст..31 Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.43 Порядку №1127 в силу відсутності у неї речових прав на земельну ділянку під таким об`єктом.

Законодавчі норми передбачають, два альтернативних механізми набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинку, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Поряд з цим, звертає увагу на той факт, що реєстрація права власності за спрощеною процедурою відбувається тільки на індивідуальні (садибні) житлові будинку. садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди. Гараж таким об`єктом не є, а отже реєстрація права власності на спірний гараж за спрощеною процедурою не можлива.

Оскільки державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів, вважає, що ОСОБА_2 не надано встановленого переліку документів на підставі якої законодавство надає можливість здійснити державну реєстрацію, оскільки відсутній документ, який би посвідчував право ОСОБА_2 на земельну ділянку або присвоєння гаражу адреси.

У поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №218330729 від 30.07.2020 право власності на Ѕ гаража літ. «А-1» загальною площею 25,7 кв.м, що розташований а адресою АДРЕСА_1 , що виникло у ОСОБА_1 на підставі оспорюваного договору дарування від 24.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., реєстраційний номер 2767, припинено у зв`язку із знищенням об`єкту нерухомого майна.

Також з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №218330896 від 30.07.2020 вбачається, що право власності на Ѕ гаража літ. «А-1» загальною площею 25,7 кв.м, що розташований а адресою АДРЕСА_1 , що виникло у ОСОБА_1 на підставі оспорюваного договору дарування від 24.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., реєстраційний номер 3946, припинено у зв`язку із знищенням об`єкту нерухомого майна.

Зауважує, що на теперішній час предмет позову відсутній оскільки гараж літ. «А-1», що розташований по АДРЕСА_1 , знищено, тому право власності припинено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з договором дарування №2767 від 24.07.2018 року ОСОБА_1 прийняв у дар від ОСОБА_2 Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування №3946 від 25.07.2018 року ОСОБА_1 прийняв у дарі від ОСОБА_2 Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Згідно з технічним паспортом, виготовленим ТОВ «Харківська служба-бюро технічної інвентаризації» від 27.07.2018 року гараж літ.А-1, загальною площею 25,7 кв.м розташований за адресою АДРЕСА_1 , побудовано у 1981 році.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172719253 від 05.07.2019 року право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Харківській міські раді, суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори дарування №2767 від 24.07.2018 року та №3946 від 25.07.2018 року укладалися між відповідачами у законний спосіб, без порушення законодавства, земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_1 за рішенням Харківської міської ради тому підстав для задоволення позову не має.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація прав за ОСОБА_2 проведена 18.07.2018 року.

Підставою для державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , на гараж стала довідка від 27.06.2018 року №27/06, видана ТОВ «Харківська служба БТІ», технічний паспорт від 27.06.2018 року, виданий ТОВ «Харківська служба - БТІ».

Згідно даних технічного паспорту на гараж, розташований по АДРЕСА_1 , та виготовлений ТОВ «ХМ БТІ» 27.07.2018 проведення будівництва зазначено 1981 р.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення від 05.08.1992 №449.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державному комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно), однак на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів стосується самовільно збудованих житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, проте її дія не поширюється на такі об`єкти будівництва, як гараж, що є лише частиною головної речі, якою у даній справі є квартира у багатоквартирному житловому будинку, розташований на відповідній земельній ділянці, відведеній для будівництва та обслуговування цього будинку.

Згідно ст. 16 Земельного кодексу УРСР (1970 року) унормовано порядок надання земельних ділянок у користування, відповідно до якої надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановленому законодавства СРСР і УРСР.

У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

За вимогами абз. ст. 87 ЗК УРСР земельні ділянки житлового, промислового та іншого капітального будівництва надаються державним підприємствам, організаціям і установам, а також житлово-будівельним кооперативам та окремим громадянам для індивідуального житлового будівництва у безстрокове користування за рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів у відповідності з генеральним планом розвитку і забудови міста.

Отже, враховуючи зазначені норми, право власності або користування земельною ділянкою із земель державного або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах вказаних в цих рішеннях.

Проте, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 надавалась земельна ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва гаражу.

Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захист державою таких прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (ч. 5 ст. 12 вищезазначеного Закону).

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що, відповідно до законодавства, підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127).

Пунктом 40 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 для реєстрації права власності на гараж було надано технічний паспорт від 27.06.2018 року та довідка від 27.06.2018 року №27/06 видані ТОВ «Харківська служба-БТІ».

Таким чином, з огляду на те, що згадана постанова Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 до спірних правовідносин не застосовується, державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області на момент здійснено державної реєстрації в порушення вимог діючого законодавства зареєстрував право власності на самочинно збудований гараж за ОСОБА_2 на підставі неналежних документів.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.215 цього Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин0.

Стаття 216 ЦК України визначає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

З матеріалів справи убачається, що згідно з договором дарування №2767 від 24.07.2018 року ОСОБА_1 прийняв у дар від ОСОБА_2 Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування №3946 від 25.07.2018 року ОСОБА_1 прийняв у дарі від ОСОБА_2 Ѕ частки у праві власності на гараж, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Таким чином вимоги про визнання недійсними зазначених договорів дарування Харківської міської ради знайшли своє підтвердження, у зв`язку з порушенням порядку реєстрації права власності на спірне майно та відсутності права власності у продавця спірні договори дарування відповідно до наведених норм ст.ст. 203, 215 ЦК України слід визнати недійсними.

Враховуючи, що на день реєстрації права власності земельна ділянка на якій було самочинно збудовано гараж знаходилась у комунальній власності, у користування або у власність ОСОБА_2 під самочинно збудований гараж не виділялась, а дія постанови кабінету Міністрів №449 від 05.08.1992 року на самовільно збудований гараж не розповсюджується, належних і допустимих документів реєстратору на підтвердження права власності на гараж надано не було, тому державна реєстрація такого об`єкту як така, що не відповідає вимогам закону підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2020 року скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог Харківської міської ради.

Відповідно до ст..141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14407,50 грн по 7203,75 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.05.2020 року скасувати ухвалити нову постанову.

Позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлова Яна Олександрівна про скасування державної реєстрації прав та визнання договору недійсним задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Михайлової Яни Олександрівни (індексний номер рішення 42189579 від 23.07.2018) про державну реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Визнати недійсним та скасувати договір дарування № 2767 від 24.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати недійсним та скасувати договір дарування №3946 від 25.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 14407,50 грн по 7203,75 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 грудня 2020 року

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.