Дата документу 02.12.2020 Справа № 336/2974/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2974/20
Провадження №22-ц/807/2954/20
Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року

м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність та рішення державних виконавців у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шубіна Едуарда Михайловича, ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність та рішення державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шубіна Едуарда Михайловича, ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Шубіна Е.М. від 10 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59521754 за виконавчим листом №336/3578/14-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 20 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 804 589,00 грн заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали про відкриття провадження державним виконавцем на адресу ОСОБА_3 не направлялося, з текстом вказаної ухвали вона ознайомилася лише 11 червня 2020 року в приміщенні ВДВС.

Вважає незаконними постанову державного виконавця Шубіна Е.М. про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2019 року, а також постанову державного виконавця Радченко А.С. про повернення виконавчого листа стягувачу від 25 березня 2020 року, оскільки державний виконавець Шубіна Є.М. порушила вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо відкриття виконавчого провадження, а саме відкрила виконавче провадження на підставі виконавчого документа, по якому сплив строк пред`явлення до примусового виконання. Так, виконавчий документ вже пред`являвся до виконання, проте, його було повернуто стягувачу постановою державного виконавця від 30 травня 2016 року, отже стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 30.05.2017 року, проте цим правом не скористався. Питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання в судовому порядку не вирішувалося.Таким чином, відкриття виконавчого провадження 10.07.2019 року є неправомірним, а постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про повернення виконавчого документу є такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , просила суд:

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Шубіна Е.М. в частині не направлення на адресу боржника ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження №59521754 від 10 липня 2019 року;

Визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Шубіна Е.М. про відкриття виконавчого провадження №59521754 від 10 липня 2019 року;

визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Радченко В.С. про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №59521754 від 25 березня 2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення державних виконавців Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шубіна Едуарда Михайловича, ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий лист пред`являвся до виконання в 2015,2016 і 2019 роках та строк на пред`явлення виконавчого листа переривався, суперечить законодавству. Крім того, доказів направлення постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення, суду не надано.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро)державного виконавця Радченко В.С., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Державний виконавець Радченко В.С., ОСОБА_4 , ПАТ «Дельта-Банк», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням про вручення судової повістки до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності Державних виконавців Радченко В.С., ОСОБА_4 , ПАТ « Дельта-Банк», повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися в судове засідання, на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні скарги на рішення та дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист пред`являвся до виконання неодноразово,а після завершення виконавчого провадження стягувачем знову пред`являвся до виконання з дотриманням визначених чинним законодавством строків, які періодично переривались та знову розпочинались спочатку, тому винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2019 року здійснено державним виконавцем з дотриманням вимог законодавства. Крім того, державним виконавцем було надано копію реєстру відправки рекомендованої кореспонденції, за яким вбачається, що поштові відправлення направлялись Шевченківським ВДВС на адресу ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 804 589,10 грн, а також судовий збір у розмірі 3654, 00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року рішення суду від 05 вересня 2015 року змінено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3654 грн. - по 1827 грн з кожного. В іншій частині рішення залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення Шевченківським районим судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист від 20 березня 2015 року № 336/3578/14-ц. ( а.с. 108-109).

27.04.2015 року на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя надійшов виконавчий лист від 20 березня 2015 року № 336/3578/14-ц для примусового виконання. Державним виконавцем Харченко О.Г. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 47407886 від 30.04.2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» ( а.с. 97-98).

19.05.2016 року постановою державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя № 51106637 повернуто виконавчий документ сягувачу ( а.с. 99).

26.05.2016 року до Шевченківвького ВДВС м. Запоріжжя повторно надійшов виконавчий документ до виконання. 30.05.2016 року державним виконавцем Харченко О.Г. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51395187 на підставі п. 7ч. 1 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження» ( а.с.100-101).

08 серпня 2016 року до Шевченківвького ВДВС м. Запоріжжя повторно надійшов виконавчий документ до виконання та 08.08.2016 року державним виконавцем Харченко О.Г. винесено постанову про відкриття викронавчого провадження № 51966480, а 02.01.2019 року державним виконавцем Коциняном М.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувчу ( а.с.102-103).

10 липня 2019 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до Шевчнківського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №336/3578/14-ц виданого 20 березня 2015 року Шевченківськи районним судом м. Запоріжжя. (а.с. 10-11).

10 липня 2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Шубіним Е.М. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №59521754 з виконання виконавчого листа №336/3578/14-ц виданого 20 березня 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. (а.с. 6-7).

25 березня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Радченко В.С. була винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №59521754. (а.с. 8-9).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічні положення містились у статті 23 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на момент повернення державним виконавцем 26 травня 2016 року виконавчого документу стягувачу.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17 (провадження № 61-42207св18), від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19) та 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц (провадження № 61-6811св20).

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 версня 2014 року набрало законної сили 10.12.2014 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено - один рік, тобто до 10.12.2015 року. Виконавчий лист виданий 20 березня 2015 року та неодноразово пред`являвся до виконання.

Постановою державного виконавця від 26 травня 2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № №336/3578/14 ц , виданого 20 березня 2015 року Шевченківським районнисм судом м. Запоріжжя про стягнення з солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ « Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору, на підставі пункту 7 ч. 1 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що "після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням наведених вимог закону оскільки постановою державного виконавця від 26 травня 2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у справі № 336/3578/14-ц, отже на момент набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення до виконання виконавчого листа не сплив і зазначений виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом наступних трьох років, тобто до 26 травня 2019 року.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 08.08.2016 року до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя повторно надійшов виконавчий документ до виконання та 08.08.2016 року державним виконавцем Харченко О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51966480, а 02.01.2019 року державним виконавцем Коциняном М.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, зазначений виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом наступних трьох років.

Таким чином державним виконавцем Шубіним Е.М. була правомірно винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2019 року № 59521754 за виконавчим листом від 20 березня 2015 року № 336/3578/14 ц, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, оскільки пред`явивши в липні 2019 року виконавчий лист до виконання стягувач не пропустив визначений законом строк.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, щодо трьохрічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, є необґрунтованими, оскільки за змістом пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, його положення застосовуються до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. У даному випадку, після повернення 26 травня 2016 року виконавчого листа стягувачу та його повторного пред`явлення до виконання стягувачем, визначений законом строк не сплинув.

Аргументи апеляційної скарги щодо не направлення працівниками виконавчої служби заявнику документів виконавчого провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме супровідними листами з поштовими квитанціями про направлення на адресу боржника постанов, повідомлень та інших документів ( а.с. 38-41).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі -документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява № 49684/99).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 04 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кримська О.М.