Справа № 459/1008/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2709/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:44
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.,

позивача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Огорілка Ю.В.;

Кошевого А.Л. - представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області ( в подальшому - „Фонд"), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 15.08.1977 року працював на різних підземних роботах на підприємствах вугільної промисловості, зокрема: з 06.05.1978 року був прийнятий на роботу гірничим майстром на шахту № 9 «Великомостівська» і в подальшому на цій же шахті працював на посадах підземного майстра, підземного гірничого майстра ВТБ, гірничого майстра УПР, помічника начальника дільниці ПР, підземного гірничого майстра, підземного помічника начальника дільниці, а 11.03.2002 року був переведений на посаду підземного гірничого майстра, звідки 04.02.2003 року був звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботи.

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою та неодноразово стаціонарно лікувався. В акті розслідування професійного хронічного захворювання від 26.03.2003 року за результатами розслідування випадку хронічного професійного захворювання зроблено висновок про шкідливі умови праці, які характеризуються фізичними навантаженнями та несприятливими факторами мікроклімату (п.15 Акту).

Згідно з довідкою серії ЛВА-2 № 007889 виданої обласною МСЕК №3 від 07.05.2003 року йому вперше встановлено 50 % ступеня втрати професійної працездатності.

Згідно з довідкою серії ЛВА-2 № 002020 від 06.04.2004 року, виданою міжрайонною спеціалізованою МСЕК, йому безтерміново встановлено 50 % ступеня втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, порушено всі нормальні умови його життя і він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 82-85).

Дане рішення оскаржив Фонд.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що Фонд не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а тому заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин і повинна відшкодовуватися роботодавцем.

Вважає, що „позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням" (а.с. 94-97).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма учасниками справи, що позивач з 15 серпня 1977 року працював на різних підземних роботах на підприємствах вугільної промисловості, зокрема: з 06 травня 1978 року по 04 лютого 2003 року перебував у трудових відносинах з шахтою № 9 «Великомостівська», коли і був звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до висновку МСЕК від 07 травня 2003 року позивачу уперше було встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності - з 04 лютого 2003 року (а.с. 20).

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику (позивачу) виникли саме з 04 лютого 2003 року - з моменту встановлення позивачу вперше за висновками МСЕК ступеню втрати професійної працездатності за професійним захворюванням.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин підлягає до застосування Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 якого було встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, оскільки акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, то новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги з посиланням на Закон України № 717-V (згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІУ), так як Закон України № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема - і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин підлягає до застосування Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення і у практиці Верховного Суду, зокрема - при ухваленні ним 12 лютого 2020 року постанови у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18) з аналогічних правовідносин (а.с. 27-30).

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 червня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.