Справа № 342/1517/19
Провадження № 2/342/202/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого суддіФедів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Городенківського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Торговицької сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Торговицької сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованими по АДРЕСА_1 .

Під час підготовчого провадження позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог згідно яких ОСОБА_1 просив ухвалити судове рішення, яким визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованими по АДРЕСА_1 . Обгрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09 вересня 1988 року, виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому №142 від 10 липня 1987 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 . Фотокопією по господарської книги Торговицької сільської ради доводиться, що у житловому господарстві по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року проживали він, його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Довідкою Торговицької сільської ради №64 від 21.01.2020 року стверджується, що з 1983 року позивач разом із сім`єю постійно, безперервно проживає у вказаному житловому господарстві. Отже, протягом 36 років, він разом із сім`єю постійно проживає в будинку по АДРЕСА_1 , веде спільне господарство, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. За час проживання, власними коштами та особистою працею утримують житловий будинок у належному стані, провели капітальний ремонт, добудували господарські будівлі, зробили огорожу. А після смерті ОСОБА_4 , з ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом 18 років самостійно, відкрито та безперервно, на власний розсуд користується цілим житловим господарством. Позивач зазначає, що добросовісно заволодів житловим господарством по АДРЕСА_1 , оскільки вступивши у володіння цілим будинком був переконаний, що зможе набути право власності на будинок на підставі вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в ред. 1963 року). Оскільки, відповідно до вказаних норм майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Так, із фотокопії по господарської книги Торговицької сільської ради вбачається, що у житловому господарстві по АДРЕСА_1 , у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року , проживали: позивач ОСОБА_1 , дружина позивача ОСОБА_2 та діти позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Ніхто з перелічених осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. Головою колгоспного двору була ОСОБА_4 , яка приходиться йому тіткою. У 1983 році позивач погодився на пропозицію ОСОБА_4 та перейшов із сім`єю проживати до неї. На час ухвалення рішення Городенківського райвиконкому №142 від 10.07.1987 року та видачі свідоцтва про право власності на будинок колгоспного двору позивач разом із сім`єю були зареєстровані та проживали у господарстві. ОСОБА_4 була самотньою хворою жінкою, у зв`зку з чим сім`я позивача здійснювала її догляд, проводила поховання. Ближчих родичів і відповідно інших спадкоємців у ОСОБА_4 немає. Оформити заповіт не було змоги, оскільки тітка страждала на психічне захворювання. Позивач зазначає, що йому не було відомо про те, що успадкувати майно тітки за законом не зможе, у в`язку з тим, що згідно приписів ЦК України в редакції 1963 року, не є спадкоємцем. Отже, не знав та не міг знати про відсутність правових підстав для набуття права власності, а тому вважає володіння майном добросовісним. Крім того, у селі було усім відомо, що з 1983 року і по даний час ОСОБА_1 разом із сім`єю постійно проживає у житловому господарстві по АДРЕСА_1 . З часу смерті ОСОБА_4 протягом 18 років постійно безперервно користується цілим житловим будинком і ніхто протягом цього часу не заявив вимогу на обумовлене майно та не чинив перешкод у користуванні майном. Записи у по господарських книгах сільської ради також доводять, що спірним майном користується позивач відкрито та безперервно. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09.09.1988 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залишивши заповіту та спадкоємців. У зв`язку з цим позивач позбавлений будь яких позасудових способів узаконення права власності на майно, яким добросовісно, відкрито та безперервно користується протягом 36 років, несе витрати на його утримання та покращення.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги в уточненій редакції підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, судовий розгляд справи проводити та завершувати без його участі.

Відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Подали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в тому числі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнають в повному обсязі, не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_1 . Судовий розгляд просять проводити та завершувати у їх відсутності.

Представник відповідача Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву, в якій зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просять справу розглядати без представника Торговицької сільської ради.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч.1 ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та зареєстрований в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Копією свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09 вересня 1988 року, виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому №142 від 10.07.1987 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 .

У відповідності до технічного паспорта, виготовленого техніком-інвентаризатором ОСОБА_6 житлове господарство по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 43.2 кв.м., житловою площею 32.4 кв.м., стодоли, двох комор, сараю, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. Будівництво житлового будинку завершено у 1958 році, господарські будівлі зведені у 1991 році. В довідці про об`єкт нерухомого майна зазначено, що згідно архівних даних Коломийського ОКП МБТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстроване за головою колгоспного двору ОСОБА_4 , згідно Свідоцтва на право власності, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної ради №142 від 10.07.1987 року.

Для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку господарських будівель та споруд розмір земельної ділянки становить 0,2500 га, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1061 від 17.10.2019 року.

Копією довідки виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1319 та фотокопією по господарської книги Торговицької сільської ради встановлено, що у житловому господарстві по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 рік, проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а/з №16 від 02.07.2007 року).

Довідкою виконав виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №64 від 21.01.2020 року підтверджено, що ОСОБА_4 була одинокою, не мала чоловіка, дітей, інших близьких родичів. У зв`язку із психічним захворюванням систематично лікувалася стаціонарно у спец лікарні с. Підмихайлівці Рогатинського району. ОСОБА_1 приходиться племінником ОСОБА_4 . За згодою ОСОБА_4 ОСОБА_1 разом із сім`єю з 1983 року постійно відкрито та безперервно проживає у господарстві по АДРЕСА_1 . Утримує будинок в належному стані, обробляє земельну ділянку, сплачує земельний податок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується Записом акта про смерть №2 від 17.01.2002 року, виданий Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

Згідно відповіді державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори №20/0116 від 14.01.2020 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкова справа не заводилася.

На підставі довідок виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1060 від 17.10.2019 року та №64 від 21.01.2020 року встановлено, що з часу смерті тітки ОСОБА_4 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №2 від 17.01.2002 року) ОСОБА_1 вступив в управління спадковим майном, проводив поховання ОСОБА_4 , робив поминки, сплачує податкові платежі по АДРЕСА_1 .

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся в державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, що знаходиться в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. Проте, постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що у відповідності до ЦК України (1963 року), який містив вичерпний перелік спадкоємців за законом, ОСОБА_1 не являється спадкоємцем за законом. Заповіт від імені померлої не посвідчувався.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добросовісно заволодів житловим господарством по АДРЕСА_1 , з 1983 року по даний час відкрито, постійно, безперервно користується вказаним житловим будинком. А після смерті ОСОБА_4 , з ІНФОРМАЦІЯ_2 по даний час самостійно, постійно, продовжує відкрито та безперервно користується цілим житловим будинком, утримує будинок в належному стані, сплачує комунальні послуги та земельний податок.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю та регулюються нормами Цивільного кодексу України 2003 року.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) .

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність володіння, проживання і користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 більше десяти років.

Крім того, суд зважає на те, що після смерті в 2002 році ОСОБА_4 , спадкоємців не залишилося, ніхто із спадкоємців, перелік яких визначений вимогами ЦК України (1963 року), не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкові справи не заводились, і відповідачем Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області не надано суду відомостей про визнання спірного будинку безхазяйним нерухомим майном.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 добросовісно, відкрито, безперервно володіє і користується житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , більше десяти років та продовжує відкрито володіти та користуватися вказаним житловим будинком, доглядає за ним щоб запобігти його псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, власник житлового будинку померла, спадкоємців не залишилось, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст.15, 16, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ч.2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцятиднів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - АДРЕСА_1 .

Фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - село Молодія, Глибоцький район, Чернівецька область.

Зареєстроване місцезнаходження відповідача Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області - вулиця Шевченка, 52 село Торговиця Городенківський район Івано-Франківська область, .

Судове рішення складене 02.03.2020.

Суддя: Федів Л. М.