РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/733/20

19 листопада 2020 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник П.В.

з участю секретаря Рубельського О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї суму боргу у розмірі 134700 доларів США та 16180 євро, проценти за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 13.03.2020 року по день постановлення рішення суду в розмірі облікової ставки Національного банку України та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 позику на загальну суму 134700 доларів США та 16180 євро та зобов`язалась повернути вищевказані кошти, що підтверджується розписками.

Враховуючи, що відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання та не було своєчасно повернуто суми позики позивач, керуючись ст. 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України просить суд задоволити заявлені нею позовні вимоги.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Подала на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування посилається на те, що отримувала від ОСОБА_1 кошти для здійснення відповідних операцій, зокрема у жодній з боргових розписок не вказано того, що кошти передаються в борг та дати передачі коштів. Таким чином, кошти отримувались у користування, договори позики між сторонами не укладали, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено із розписок, яких є 10 на загальну суму 134700 доларів США та 16180 євро ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 134700 доларів США та 16180 євро, що підтверджується розписками, зокрема від 04.11.2013 року на суму 700 доларів США; від 05.04.2014 року на суму 2000 доларів США; від 01.08.2014 року на суму 30200 доларів США; від 01.08.2014 року на суму 60000 доларів США; від 01.09.2014 року на суму 2000 доларів США; від 01.09.2014 року на суму 11500 євро; від 01.10.2014 року на суму 10000 доларів США; від 11.10.2014 року на суму 25000 доларів США; від 30.12.2014 року на суму 4680 євро; від 18.06.2015 року на суму 4800 доларів США і зобов`язалась повернути вказані кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Верховним Судом України у справі № 6-79 цс 14 висловлено правову позицію від 02 липня 2014 року, за якою, відповідно до норм ст. 1047, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 надавала позивачу ОСОБА_1 розписки, з яких вбачається, що відповідач дійсно отримала у позику 134700 доларів США та 16180 євро.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Дослідивши матеріали розписок судом встановлено, що договором між сторонами не визначено строк повернення коштів, тому згідно вимог наведеної вище норми борг повинен бути повенутим протягом тридцяти днів з дня пред`явлення вимоги про повернення позики позикодавцеві.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про повернення позики була направленні позичальниці 10.02.2020 року, що підтверджується квитанцією про направлення вимоги, описом вкладеного у лист, касовим чеком про оплату відправлення, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримала 11.02.2020 року, що стверджується витягом з офіційного сайту Укрпошти. Таким чином, по завершенню 30-ти денного строку з дня пред`явлення вимоги про повернення позики і її невиконання позичальницею, а саме з 13.03.2020 року настає строк, з якого порушено право позивача.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Також, згідно частини першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що у строки передбачені законодавством ОСОБА_2 не повернула позичені кошти у ОСОБА_1 .

Такими своїми діями ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула грошові кошти позивачу, що призвело до простроченої заборгованості, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договорами позики на суму 134700 доларів США та 16180 євро є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Також, згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно з договорами позики, суд вважає за правильне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 10% річних.

Суд погоджується з розрахунками наведеними позивачем у позовній заяві, щодо нарахування та стягнення відсотків за прострочення виконання зобов`язвання.

Так, згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Облікова ставка Національного банку України з 13.03.2020 року встановлена у розмірі 10% річних.

Таким чином, до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 9261,9 доларів США та 1111,93 євро.

Окрім того, на підставі п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по справі понесені останньою на оплату судового збору в розмірі 10510 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 89, 141, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сімі 134700 (сто тридцять чотири тисячі сімсот) доларів США та 16180 (шіснадцять тисяч сто вісімдесят) євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за час прострочення виконання гррошового зобов`язання за період з 13.03.2020 року по 19 листопада 2020 року в розмірі 9261,9 доларів США та 1111,93 євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені останньою на оплату судового збору в сумі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Текст рішення складено 27.11.2020 року.

СуддяП. В. Олійник