Справа № 750/4578/20
Провадження № 2/750/1120/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року м. Чернігів

еснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/4578/20

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя

за участі представника позивача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , в якому просила суд визнати в порядку поділу майна подружжя за нею право власності на 3/16 частки в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що 3/8 часток будинку придбавалась в період шлюбу з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач надав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує.

Провадження у справі відкрито ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.06.2020 року.

В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали.

Представники відповідача в задоволенні позову просили відмовити, заявили про застосування строків позовної давності.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ст..13 ЦПК України).

Судом встановлено, що з 27.11.2003 року по 28.09.2005 року позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем є його син ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що за час шлюбу ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 12.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Антіпіною Т.А., було придбано 3/8 частин будинку під номером АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказане майно є спільною сумісною власністю і вона має право на Ѕ його частини, тобто на 3/16 частин будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вона звернулась до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, однак їй було відмовлено. Отже, вона вимушена в судовому порядку визнавати в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/16 частин будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представники відповідача заперечуючи проти позову, вказують на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки шлюб між позивачем та померлим ОСОБА_6 розірвано в 2005 року, в червні 2010 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка змінила прізвище після шлюбу на « ОСОБА_3 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_2 . Вся сім`я разом проживала за адресою АДРЕСА_1 , де і були зареєстровані. Позивач же в спірному будинку не проживала, про факт реєстрації шлюбу, народження дитини і їх проживання у спірному будинку позивачу було відомо ще у 2010 року ( вказаний факт було підтверджено позивачем у судовому засіданні), за життя ОСОБА_6 позивач до нього з питанням поділу майна не зверталась, договорів про добровільний поділ не надала.

Крім того, представники відповідачів в судовому засіданні зазначили, що вказана частина будинку була придбана за особисті кошти померлого ОСОБА_6 , що отримані ним за продаж 24.03.2004 року квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку набуте до реєстрації шлюбу з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи 24.03.2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продали належну їм на праві власності у рівних частинах квартиру за 56498 грн. Тобто частина кожного власника становить 18832 грн. 67 коп. Договір купівлі-продажу 3/8 часток будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 було укладено 12.05.2004 року за 22000 грн.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_10 показав, що кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 його батько ОСОБА_6 витратив на придбання частини спірного будинку.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Під час розгляду справи, позивач жодних доказів про те, що спірне майно було придбано за спільні кошти подружжя не надала, жодного доказу про те, що вона на час придбання житла працювала, отримувала дохід, або з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) не отримувала не надала. Тобто не довела, що джерелом набуття 3/8 часток будинку АДРЕСА_1 є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Представниками відповідача факт придбання майна за спільні кошти подружжя заперечувався.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті

81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 30.11.2020 року.

Суддя Н.В.Требух