Номер провадження: 22-ц/813/3333/20
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 адвоката Колесника О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.09.2018 року було відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

В судовому засіданні 28.11.2018 року судом було задоволено клопотання сторони відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

28.11.2018 року за клопотанням відповідача суд виніс ухвалу про призначення по справі автотоварознавчої експертизи і зупинив провадження по справі до отримання висновку експерта.

Після відновлення провадження по справі і до початку розгляду справи по суті позивач надав заяву про уточнення позову, залучивши до участі по справі у якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «СТ «Домінанта» і просив стягнути з останнього, як страховика, на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП 99 000 грн., з ОСОБА_1 - особи винної у скоєнні ДТП 41338 грн. 60 коп. (а.с.147-150).

Представник ТДВ «СТ «Домінанта» до суду не з`явився, відзив на позов не надав, про дату, час і місце слухання справи сповіщався судом неодноразово.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав з підстав його недоведеності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_3 до ТДВ «СТ «Домінанта», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 99 000 грн., судові витрати в сумі 8104 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 34843 грн. 80 коп., судові витрати в сумі 4051 грн 45 коп.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , та постановлення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, усних заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2018 року о 13:00 год. на вул.Китобійна в м.Одесі зіткнулись автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіль Opel Insignia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.16.12 Правил Дорожнього руху (далі ПДР), яке полягає у тому, що водій на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу автомобілю, який рухався праворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 03.05.2018 року водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.10).

Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що автомобіль «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку № 03-18 від 20 квітня 2018 року експертного автотоварознавчого дослідження, виконаного судовим експертом ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 03.04.2018 року, становить 1 403 38,60 грн. (а.с.59-68).

Разом з тим, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2018 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було призначено судову автотоварознавчу експертизу для з`ясування того, яка вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, вартість матеріального збитку та який коефіцієнт фізичного зносу цього автомобіля (а.с.95-96, 98-99).

Згідно з висновком експерта №6377, виконаним судовим експертом ОСОБА_5 13.01.2019 року., розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, складає 83 252,74 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля), а вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 133 843,8 грн. (а.с.104-110).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», відповідно до поліса серії АМ № 1356530, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяної майну у розмірі 100 000 (сто тисяч ) грн., франшиза 1000 (одна тисяча) грн.

У зв`язку з виниклою ДТП позивач ОСОБА_3 подав до співвідповідача ТДВ «СТ «Домінанта» повідомлення потерпілої особи про подію з транспортним засобом та заяву на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, які передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, оскільки ні страховик ні винна у ДТП особа не відшкодували позивачу майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом порушеного права і вимагає стягнути зі страховика суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності 99 000 грн, а з винної особи суму, яка є різницею між вартістю відновлювального ремонту автомобіля і страховим відшкодуванням та франшизу в сумі 1000 грн, що загалом складає 41338,6 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_1 стверджував, що позивач неправомірно при визначенні розміру майнової шкоди не врахував коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля; що сума франшизи в 1000 грн. не визначена в страховому полісі; що позивач фактично автомобіль не відремонтував, тому відсутні правові підстави для визначення розміру шкоди з урахуванням повної вартості нових запчастин.

Суд першої інстанції правильно і обгрунтовано вказав, що за загальними правилами, визначеними ст.ст.1166,1167,1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

При цьому слід мати на увазі, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вказаного Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. За змістом ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Суд також обгрунтовано вказав, що згідно постанови від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, ящо згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону №1961-IV, де вказано, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу.

Суд першої інстанції також правильно вказав, що матеріали справи не мають доказів ліквідації ТОВ «СТ «Домінанта», або рішення про визнання господарським судом ТДВ «СТ «Домінанта» банкрутом.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що за змістом ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під «виконанням робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі» законодавець мав на увазі акт автотоварознавчого дослідження, який складається в момент знаходження майна (ТЗ) в пошкодженому стані після ДТП і визначає вартість його відновлювального ремонту. В свою чергу, формулювання «відповідно до реальної вартості втраченого майна» передбачає розмір фактичних витрат, понесених власником на відновлення (ремонт) пошкодженої речі. Частина 1 ст. 1192 ЦКУ встановлює право потерпілого обрати спосіб відшкодування шкоди: відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої саме якості, полагодити пошкоджену річ тощо, що можливе лише до фактичного полагодження майна його власником) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі (тобто відшкодувати витрати, понесені на ремонт).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав про необхідність покладення матеріальної відповідальності за завдану потерпілому матеріальної шкоди на страхову компанію, в якому в даному випадку є ТДВ «СТ «Домінанта» в межах ліміту відповідальності, в даному випадку у сумі 99 000 грн.

Проте, судом не було враховано, що вартість матеріальної шкоди, яка була завдана потерпілому, в даному випадку позивачу ОСОБА_3 , складає 83 252,74 грн., а не 133 843,80 грн., що становить вартість відновлювального ремонту, тобто без врахування фізичного зносу запасних частини.

Також судом не було враховано, що позивачем не надано до суду доказів фактично понесених витрат ОСОБА_3 на відновлення автомобіля «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_2 , а тому в даному випадку слід виходити із вартості матеріальної шкоди, яка складає 83 252,74 грн.

Такого правового висновку колегія суддів дійшла, входячи з того, що згідно висновку судового експерта №6377 по визначенню вартості відновлювального ремонту транспортного засобу від 13.01.2019 року (а.с.104-110, судовий експерт Ф.В.Федотов) зазначено: вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Opel Insignia», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 83252,74 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля), а вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 133843,8 грн.

При цьому, огляд транспортного засобу експерт провів за участю позивача ОСОБА_3 і відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, суд неправомірно поклав відповідальність на відповідача ОСОБА_1 , оскільки вартість матеріальної шкоди складає 83 252,74 грн., що повністю перекривається лімітом страхової відповідальності ТДВ «СК «Домінанта».

З огляду на викладене та враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 має бути відмовлено, сплата судових витрат також не може бути покладена на відповідача ОСОБА_1 , оскільки є похідною вимогою від основної.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у повному обсязі.В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Апеляційний суд також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 2 205,08 грн., як то передбачено ст. 141 ЦПК України.

Оскільки у відповідності до п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, то за змістом п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України дана постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року скасувати, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у повному обсязі.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 205,08 грн. (дві тисячі двісті п`ять гривень 08 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра