КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7644/18 Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/515/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Мостової Г.І., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Мельник Таїсії Миколаївни - представника Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

18 травня 2018 року позивач Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 607-34 від 22.10.2013 відповідача ОСОБА_1 було зараховано до аспірантури факультету кібернетики університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 01.05.01 «Теоретичні основи інформатики та кібернетики» з 01 листопада 2013 року. 01.11.2013 між сторонами було укладено Угоду № 22 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення. Наказом ректора № 775-34 від 10.11.2015 відповідача було відраховано з 31.10.2015 зі складу аспірантів факультету кібернетики у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. На підготовку ОСОБА_1 в аспірантурі університетом були витрачені бюджетні кошти в розмірі 129 248,30 грн., які позивач в судовому засіданні зменшив до 82 509,66 грн., та просив їх стягнути з відповідача, який не виконав взяті на себе зобов`язання як аспірант університету та судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Мельник Таїсії Миколаївни - представник Київського національного університету імені Тараса Шевченка подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення грубо порушив норми ст. 263 ЦПК України та принципи судочинства, ухвалив необґрунтоване рішення. Зокрема зазначала, що оскільки на надані в підтвердження позовних вимог докази, представник відповідача висловила припущення з приводу отримання коштів відповідачем на руки, то представником позивача було заявлено клопотання щодо надання часу для підтвердження позовних вимог, але клопотання судом було відхилено. На думку представника позивача, рішення суду про відмову у позові ухвалене на припущеннях. При цьому, суд не з`ясував, чи був факт невиплати стипендії, хоча цей факт має ключове значення для вирішення даної справи. Вважає, що сторона позивача надала в підтвердження позовних вимог належні та допустимі докази, а тому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Мельник Таїсії Миколаївни - представник Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Єрмоленко Оксана Олександрівна - представник відповідача ОСОБА_1 вказувала, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. На підтвердження позовних вимог сторона позивача не надала належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ЦПК України, а письмову заяву з приводу неможливості надати такі докази суду не подала. Просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судові засідання, призначені апеляційним судом відповідач не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання, який про час та місце розгляду справи повідомлений, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач для участі у справі направив 2-х своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Київському національному університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам вищезазначеної норми, при його ухваленні суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 376 ЦПК України виписано підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Частина п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України визначає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 607-34 від 22.10.2013 ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка ОСОБА_1 зараховано до аспірантури Київського національного університету імені Тараса Шевченка з відривом від виробництва з 01 листопада 2013 року та призначено наукових керівників.

01.11.2013 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка в особі проректора та ОСОБА_1 була укладена угода про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення.

Згідно витягу з протоколу № 3 засідання Вченої ради факультету кібернетики від 12.10.2015 ухвалено відрахувати аспіранта ІІ року навчання з відривом від виробництва ОСОБА_1 за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта з 31.10.2015.

Наказом в.о. проректора з наукової роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 10.11.2015 за № 774-34 ОСОБА_1 відраховано 31.10.2015 зі складу аспірантів факультету кібернетики за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Припинено виплату стипендії з 01.11.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року №309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов`язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до пункту 22 цього Положення:

Аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Позивачем проведено розрахунок суми збитків з урахуванням встановлених середніх витрат на одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва та з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с. 66, 68, 69) просив стягнути суму 82 509,66 грн. та судовий збір 1762 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) в редакції, чинній на час відрахування відповідача, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок, зокрема, коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства (підпункт 1 пункту 4 Положення).

Відповідно до підпункту 4 пункту 16 Положення аспіранти і докторанти зобов`язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика.

За змістом пункту 22 цього Положення аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Разом з тим, суд першої інстанції, з`ясувавши, що відповідач всупереч укладеній між сторонами угоді про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення не виконав індивідуального плану без поважних причин, у результаті чого останнього відраховано з аспірантури Університету, рішень позивача, яким вирішено питання про відрахування його з аспірантури в установленому порядку не оскаржив, дійшов не правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача не слід стягувати вартість навчання згідно з умовами укладеної між сторонами угоди від 01 листопада 2013 року в розмірі, заявленому позивачем і, розрахованому, виходячи із встановленого бюджетною програмою за відповідний період суми середніх витрат на одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, і який відповідачем не спростовано. При цьому суд посилався на те, що вимоги є необгрутованими та недоведеними, так як відсутні докази щодо безпоседенього отримання відповідачем зазначених в розрахунку коштів, але клопотання представника позивача щодо їх наявністі та надання можливості їх надання судом безпідставно було відхилено.

В ході розгляду апеляційної скарги клопотання представника позивача щодо витребування доказів про отримання відповідачем коштів сплачених позивачем в рахунок навчання було задоволено, про що була постановлена відповідна ухвала.

Із відповіді АТ КБ «Приватбанк» (а.с.4 т.2) на ухвалу суду вбачається, що на картку відповідача зараховувались кошти в період навчання на який посилається і позивач з листопада 2013 по жовтень 2015 року і цей період співпадає, але суми зарахувань не співпадають і на карту надходили у меншому розмірі. Однак, в ході судового розгляду апеляційної скарги було встановлено, що на картку відповідача була перерахована стипендія позивачем у меншому розмір (період листопад 2013 - жовтень 2015) та становила 58547,41 грн, тобто за мінусом прибуткового податку. Окрім того, оплата праці наукового керівника, закріпленого за конкретним аспірантом за мінусом прибуткового податку становила 12514,85 грн.

За таких обставин, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, за неповно встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильним визначенням, відповідно до встановлених судом обставин, правовідносин, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка на відшкодування майнової шкоди 71062,26 грн (стипендія 58547,41 + оплата викладача 12514,85 за мінусом податків, які зараховані на користь держави). В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції та висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог (у пропорції до задоволених вимог), необхідно віднести на відповідача ОСОБА_1 , що становить 4413,02 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Мельник Таїсії Миколаївни - представника Київського національного університету імені Тараса Шевченка задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка на відшкодування майнової шкоди 71062,26 грн та судовий збір грн та судовий збір 4413,02 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: