ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 732/1662/16

провадження № 61-42041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Лісопильня Городня»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року в складі колегії суддів Шарапової О. Л., Бечка Є. М., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 і з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок із надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1995 року. Шлюб між ними був зареєстрований у 2012 році та розірваний за рішенням суду в жовтні 2016 році.

За час спільного проживання за договором купівлі-продажу, укладеним 05 березня 2007 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , вони придбали житловий будинок із надвірними будівлями та за спільні кошти проводили в ньому ремонтні роботи.

Оскільки відповідач не визнає її право на частину житлового будинку як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 просила вирішити спір у судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, а саме того факту, що будинок був придбаний за спільні кошти сторін.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року змінено та викладено мотивувальну частину в іншій редакції.

Установивши, що спірний будинок належить на праві власності ТОВ «Лісопильня Городня», який не залучений до участі в справі як відповідач, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Указує, що майно придбане сторонами під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому таке майно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними, а той факт, що відповідач передав його до статутного капіталу товариства, не має значення для вирішення спору по суті.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року в справі № 732/91/17 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період із 01 січня 2005 року по 08 листопада 2012 року.

Із 09 листопада 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний від 21 жовтня 2016 року.

05 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Лісопильна Городня» від 12 грудня 2016 року № 1-12/16 створено ТОВ «Лісопильна Городня», до статутного капіталу товариства внесений житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Із 16 грудня 2016 року право власності на спірний житловий будинок зареєстроване за ТОВ «Лісопильна Городня».

Питання про залучення до участі в справі співвідповідачів у порядку, встановленому ЦПК України, суд першої інстанції не вирішував.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року (далі - редакця 1) та частини перша, друга, четверта статті 13 ЦПК України в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року (далі - редакція 2).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України в редакції 1 та пункти 2,4 частини третьої статті 175 ЦПК України в редакції 2). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України в редакції 1 та частина друга статті 48 ЦПК України в редакції 2). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України в редакції 1 та частина перша статті 51 ЦПК України в редакції 2).

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження в справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Предметом спору в даній справі є вимога про визнання права спільної сумісної власності на майно, власником якого на момент пред`явлення позову є ТОВ «Лісопильня Городня».

Установивши, що до участі в справі ТОВ «Лісопильня Городня» не залучено у якості співвідповідача, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в даній справі в зв`язку з незалученням до участі в справі належного відповідача.

Інші доводи касаційної скарги стосуються вирішення спору по суті та не мають значення з огляду на встановлені апеляційним судом порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук