Справа № 451/655/18 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/2972/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство, в подальшому перейменоване на акціонерне товариство, комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.08.2012 року у розмірі 92771 грн. 26 коп., з яких станом на 31.03.2018 року: 3201 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом; 80686 грн. 51 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3989 грн. 76 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 4393 грн. 87 коп. штраф (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.08.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначає, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4.Умов та правил надання банківський послуг.

Звертає увагу, що своїм підписом в заяві відповідач підтвердила, що її заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, затвердженими наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, викладеними на банківському сайті, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3201 грн. 12 коп. та 1762 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати в частині незадоволених судом позовних вимог з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки при укладенні договору сторони погодили всі істотні умови, у тому числі щодо процентів за користування кредитом.

Зазначає, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Судом першої інстанції проігноровано, що важливішою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, яка є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

03.10.2019 року апелянт подав до суду письмове пояснення-клопотання, в якому просив провести розгляд справи апеляційним судом з викликом у судове засідання представника АТ КБ «Приватбанк» для дачі пояснень щодо обставин справи, однак, у задоволенні такого клопотання відмовлено ухвалою колегії суддів від 21.10.2019 року.

Додатково, для підтвердження своїх позовних вимог апелянт надав апеляційному суду укладену між ним та відповідачем 30.07.2019 року додаткову угоду №1 до кредитного договору SAMDN8344 від 31-08-2012 року, відповідно до п.1 якої сторони погодили наступні зміни, а саме:

узгодили про зменшення заборгованості в частині заборгованості по сплаті відсотків на 0,00 грн., по сплаті комісії на 0,00 грн., пені на 260043 грн. 07 коп., вказані суми за рішенням Банку прощені;

встановили, що на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за Договором становить 8217,00 грн, що складає заборгованість за основним боргом 3201 грн. 12 коп., відсотками 5015 грн. 88 коп., комісії 0,00 грн., пені 0,00 грн.

Також апелят посилається на анкету-заяву від 29.07.2019 року, підписану відповідачем, якою вона підтвердила, погодилась та висловила свою згоду про дію договору та особистим підписом засвідчила, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, на підставі ст.634 ЦК України. Також відповідач підвердила, що ознайомилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав (отримала) їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/ в електронній формі шляхом власноручного підписання цифровим підписом та направленням повідомлення про одержання). Погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє її про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження відповідачем та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua

Звертає увагу, що даний договір відповідачем не оспорювався, а тому відповідно до ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що суддя Ніткевич А.В. у період з 17 по 21 лютого включно перебував на листку непрацездатності, тому датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.02.2020 року, є дата складення повного судового рішення 24.02.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Враховуючи викладене й те, що у підписаній відповідачем заяві не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів у такому розмірі, як просить стягнути позивач з відповідача за вказаним позовом, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, колегія суддів, із урахуванням наведених вище норм матеріального права та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги, заявлені АТ КБ «Приватбанк» до відповідача, стосуються виконання зобов`язань за кредитним договором №б/н від 31.08.2012 року, заборгованість за яким обрахована банком станом на 31.03.2018 року, а тому умови додаткової угоди від 30.07.2019 року, на яку посилається банк у своїх письмових поясненнях до апеляційної скарги, не можуть застосовуватись при вирішенні даного спору, оскільки цієї угоди ще не існувало на момент пред`явлення позивачем до суду вказаного позову та вирішення його судом першої інстанції.

Отже, правових підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, в колегії суддів немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.