Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/21185/18

провадження № 61-5544ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою приватною власністю.

Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 1995 року між ОСОБА_3 ОСОБА_1 укладено шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування в шлюбі з відповідачем по справі придбано жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який оформлений на відповідача ОСОБА_1 . Даний жилий будинок знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,0991 га кадастровий номер :02:022:0091. Зазначена земельна ділянка зареєстрована на праві власності за відповідачем, що підтверджується інформацією з державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку станом на 20 серпня 2018 року. Оскільки вимогою позивача є визнання права власності на Ѕ жилого будинку АДРЕСА_1 та виділення її в натурі, позивач має право і на визнання за ним права власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0991 га кадастровий номер :02:022:0091. Крім вищенаведеного житлового будинку, в період шлюбу, позивач на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 2004 року № 724601 серія ВВК за особисті кошти отримані від підприємницької діяльності придбав 51/100 частини будівель, які складаються з магазину літ. «А», площею 141,1 кв. м, склади літ. «В» площею 231,7 кв. м, підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 , які використовує для здійснення підприємницької діяльності. В подальшому позивачем було продано 3/100 частини даного нерухомого майна. Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №134346819) на даний час позивач має право власності на 48/100 частини вищезазначеного нерухомого майна.

З урахуванням уточнених позовних вимог в останній редкації позивач просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок літера «А» з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами (Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі №3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно-технічної, будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 червня 2019 року № 488, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 495,5 кв. м, що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер :02:022:0091), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в натурі земельну ділянку площею 495,5кв. м, що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер :02:022:0091) відповідно до варіанту № 1 судової земельно-технічної, будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 червня 2019 року № 488, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 448,00 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 48/100 частини будівель, які складаються з магазину літ. «А», площею 141,1 кв. м, склади літ. «В», площею 231,7 кв. м, підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 20 786,00 грн судових витрат, з яких: 5 286,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 10 500,00 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи, 5000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини житлового будинку літ. «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами (Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно-технічної, будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 червня 2019 року № 488, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 495,5 кв. м, що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер :02:022:0091), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в натурі земельну ділянку площею 495,5 кв. м, що складає Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0991 га (кадастровий номер :02:022:0091) відповідно до варіанту № 1 судової земельно-технічної, будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 червня 2019 року № 488, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 448,00 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 48/100 частини будівель, які складаються з магазину літ. «А» площею 141,1 кв. м, склади літ. «В» площею 231,7 кв. м, підсобне приміщення літ. «Г» в АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20 786,00 грн судових витрат, з яких: 5 286,00 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 10 500,00 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи, 5 000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 в натурі Ѕ частку житлового будинку літера «А» перший поверх, з господарськими будівлями і спорудами ( Ѕ ганку сарай літ. «Д», гараж літ. «Ж», погріб літ. «п/Ж», оглядова яма літ. «о/я», навіс літ. «К», частина огорожі № 3 довжина 2 м, Ѕ хвіртки № 4, ворота № 5), що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової земельно-технічної, будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 червня 2019 року № 488, виготовленої ТОВ «Подільський центр судових експертиз». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Разом із касаційною скаргою заявник подає клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, наразі не працює, на її утриманні перебувають малолітні діти, її сім`я визнана малозабезпеченою.

Зазначене підтверджується наступними доказами: довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 02 грудня 2019 року серія 12 ААБ № 373464, довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22 липня 2019 року № 922, довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13 березня 2020 року № 2933, довідкою Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 13 березня 2020 року № 958.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на викладене, клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню на підставі підпункту «г» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Разом з цим, заявник окремо подає клопотання про відстрочення від сплати судового збору.

З огляду на те, що суд дійшов висновку звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставами касаційного оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

До касаційної скарги додано заяву про зупинення дії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, яку обґрунтовує тим, що на підставі оскаржуваних судових рішень позивач може відчужити спірне майно.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови.

Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення дії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення дії судових рішень, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваних судових рішень, то заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, стаття 8 Закону України «Про судовий збір» Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Звільнити від сплати судового збору ОСОБА_1 за подання касаційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання особистою приватною власністю, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 127/21185/18.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик