РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно з урахуванням індексації, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 162 529 грн. 00 коп., виділивши його ОСОБА_4 та стягнувши з останнього на її користь грошову компенсацію 50% вартості автомобіля.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_5 .

08 липня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області ухвалено рішення, яким шлюб, зареєстрований між ними, розірвано.

На даний час вона офіційно ніде не працює, однак працює за кордоном на тимчасових заробітках, а тому у неї не вистачає коштів повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини.

ОСОБА_4 ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток. Її неодноразові прохання надати матеріальну допомогу є безрезультативними, хоча останній має таку можливість, адже є фізичною особою-підприємцем, і, як їй відомо, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина він не має.

Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття з нього слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп., що є найбільш доцільним, зважаючи на мінливий дохід відповідача.

Окрім того, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, в серпні 1997 року, вони за сумісні гроші придбали автомобіль «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 6 000 дол. США, який зареєстрований за відповідачем.

Спільної згоди щодо розподілу майна між ними не досягнуто. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, вона просить стягнути з відповідача, як іншого співвласника, грошову компенсацію вартості належної частки в спільному майні, тобто 50% вартості автомобіля.

22 жовтня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1 200 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня звернення з вказаним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в рахунок вартості 50 % автомобіля марки «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 35 000 грн. 00 коп.

Вказала, що відповідач не заперечує щодо обов`язку утримувати свого сина, що і намагається робити. Свої вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно позивач мотивує тим, що відповідач, являючись фізичною особою-підприємцем має можливість сплачувати таку суму, проте 29 листопада 2019 року він припинив свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого на даний період часу є фактично безробітним, має тимчасові, нестабільні заробітки. Також, він виїхав проживати до іншого міста і має також нести додаткові витрати по облаштуванню свого побуту. Станом на сьогоднішній день відповідач перебуває у пошуку нової роботи, а, відтак, здійснює посильне утримання дитини, яке становить половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це гарантовано вимогами діючого законодавства.

Крім того, позивачем не отримано жодного грошового переказу аліментів, а, відтак, обставини, викладені у позовній заяві щодо його ухилення від утримання сина є надуманими та такими, що спрямовані на введення суду в оману щодо фактичних обставин.

Щодо вимоги про поділ майна подружжя відповідач не заперечує щодо того, що спірне рухоме майно було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, а, отже воно є їх спільною сумісною власністю. Однак щодо вартості транспортного засобу зазначає, що спірний транспортний засіб придбано за 4 000 дол. США, однак при зверненні до суду позивачем було неправомірно завищено його вартість, виходячи з вартості транспортних засобів, які містяться на сайті продажу автомобілів. Позивачем не враховано зниження вартості протягом останніх трьох років внаслідок збільшення пробігу, внаслідок отриманих пошкоджень тощо. Також вказана інформація не може бути належним та допустимим доказом, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно Звіту незалежної оцінки майна вартість спірного транспортного засобу станом на 22 жовтня 2020 року становить 70 000 грн. 00 коп., а отже на користь позивача підлягає до стягнення половина його вартості що становить 35 000 грн. 00 коп.

02 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач працює неофіційно і має достатньо коштів для сплати аліментів у визначеному позивачем розмірі, та повторно виклав позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Окрім того вказав, що звіт з незалежної оцінки майна є сфальсифікованим, оскільки спірний автомобіль м. Одесу та Одеську область не покидав і в м. Рівне не був, при цьому визнав, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача і він міг його надати для проведення оцінки.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнала частково з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

27 жовтня 2020 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявив клопотання про оголошення перерви для ознайомлення з відзивом, доданими до нього документами та підготовки відповіді на відзив, яке було судом задоволено та оголошено перерву до 27 листопада 2020 року. 27 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 отримав відзив на позов з додатками.

27 листопада 2020 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 під час вступного слова заявив клопотання про перенесення судового розгляду для подачі клопотань про виклик і допит свідків, призначення експертизи, в задоволенні якого судом відмовлено, з огляду на положення статей 83, 84, 223 ЦПК України та те, що представник позивача ОСОБА_1 27 жовтня 2020 року був ознайомлений з усіма поданими зі сторони відповідача доказами, про що ним вказується у відповіді на відзив, та мав можливість заявити відповідні клопотання у визначені строки.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2008 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2019 року в справі №569/11167/19, яке набрало законної сили 09 серпня 2019 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 09 серпня 2009 року № НОМЕР_2 та не заперечується сторонами.

Дитина сторін проживає разом з позивачем, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 07 вересня 2019 року № НОМЕР_3 та адресною карткою по АДРЕСА_1 . Відповідач проживає окремо.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №711799 та відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач був фізичною особою-підприємцем, однак підприємницьку діяльність припинив.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дитини в повному обсязі не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, часткове визнання позову зі сторони представника відповідача, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їх спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн. 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з індексацією цієї суми відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання дитини в більшому розмірі та доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати аліментів у визначеному нею розмірі позивач суду не надала.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів частково.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 11 серпня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 11 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року.

Щодо поділу майна подружжя суд зазначає таке.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_4 зареєстровано 29 серпня 2017 року транспортний засіб марки «КІА», моделі «CERATO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вказує позивач вартість вказаного транспортного засобу становить 162 529 грн. 00 коп., на підтвердження чого надає пропозиції про продаж транспортного засобу марки «КІА», моделі «CERATO», 2006 року випуску.

Відповідачем на підтвердження вартості спірного транспортного засобу надано Звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ЕКСПЕРТ ІІ» з незалежної оцінки майна: транспортний засіб, легковий седан-В КІА CERATO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки з урахуванням ПДВ становить 70 000 грн. 00 коп. До вказаного звіту додано кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень частини першої ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Абсолютність презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними під час шлюбу, підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірне майно - автомобіль марки «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить сторонам на праві спільної сумісної власності та їхні частки є рівними.

За змістом частини другої та четвертої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Враховуючи інтереси сторін у справі, принцип рівності часток у спільному майні подружжя, а також фактичне перебування транспортного засобу у користуванні лише відповідача, вимога позивача про стягнення на її користь грошової компенсації вартості її частки у праві спільної власності відповідає способу захисту її прав.

Визначаючи розмір грошової компенсації вартості частки майна у праві спільної власності, суд повинен виходити із дійсної вартості спільного майна подружжя.

За приписами ст. 12, 13, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач належними та допустимими доказами, зокрема, з урахуванням положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не довела розмір грошової компенсації, яку просить стягнути на свою користь.

Враховуючи, що визначення вартості транспортного засобу потребує спеціальних знань вона не може бути встановлена безпосередньо судом за наданою позивачем інформацією з сайтів Інтернет.

Натомість відповідачем на підтвердження вартості спірного транспортного засобу надано Звіт з незалежної оцінки майна.

За змістом ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Зазначений вище Звіт з незалежної оцінки майна містить висновки про ринкову вартість спірного майна, підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності та відповідає вимогам Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440.

Доводи представника позивача ОСОБА_1 про те, що вказаний звіт є сфальсифікованим, оскільки спірний автомобіль м. Одесу та Одеську область не покидав і в м. Рівне не був на увагу не заслуговують так як представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача і він міг його надати для проведення оцінки. Жодних доказів того, що при оцінці спірного транспортного засобу він не був наданий для огляду позивачем та її представником не надано.

Окрім того, частина 1 ст. 13 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлює інститут рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), що здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Проте, заперечуючи проти викладених у Звіті з незалежної оцінки майна даних, представник позивача у визначений Законом спосіб таких висновків не спростував.

Позивачем та її представником не спростований наданий відповідачем письмовий доказ щодо визначення вартості спірного майна, доказів про визначення іншої вартості суду не надано, клопотань про призначення експертизи не заявлялось.

Оскільки під час судового розгляду позивачем та її представником не ініціювалося питання проведення рецензування звіту про оцінку майна, який виготовлений на замовлення відповідача, а також не заявлялося про проведення відповідної експертизи, суд бере за основу вартість спірного автомобіля, яка визначена у Звіті з незалежної оцінки майна, який наданий відповідачем, а саме у розмірі 70 000 грн. 00 коп.

Доказів того, що для відповідача виплата компенсації вартості автомобіля буде обтяжливим судом не здобуто, окрім того відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в рахунок вартості 50 % автомобіля марки «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 35 000 грн. 00 коп.

Відтак, враховуючи, що спірний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем, враховуючи, що він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, враховуючи рівність часток сторін у праві спільної сумісної власності, а також керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, які закріплені у ч. 9 ст. 7 СК України, суд вважає, що позов в частині поділу спільного майна подружжя слід задовольнити частково шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 35 000 грн. 00 коп. вартості 1/2 частини автомобіля «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надання правничої допомоги не підтверджені належними доказами, а саме позивачем не додано договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої допомоги та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки зазначені витрати не підтверджено належними доказами, а прибутковий касовий ордер №039 від 07 вересня 2019 року, складений майже за рік до подачі позовної заяви не є достатнім доказом, вони до стягнення з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 60, 70, 71, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок щомісячно, з наступною індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок вартості 1/2 частини автомобіля «КІА», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 350 (триста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя О.О. Першко