ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1863/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2101/20 Категорія: 304090000 Білик О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх позовних вимог банк вказував на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 06 листопада 2013 року.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до Угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів.

Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням банку, а також відсоткової ставки за користування кредитними коштами позивач обґрунтовував положеннями договору, що викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

Відповідальність позичальника у разі прострочення зобов`язання (нарахування процентів в підвищеному розмірі (п.2.1.1.12.6), порядок нарахування пені (п.2.1.1.12.6.2) та штрафів (п. 2.1.1.7.6), процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) позивач також обґрунтовував умовами договору, що викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, розмір якої за розрахунком банку станом на 06 травня 2020 становила всього 120 938,79 грн. з яких:

452,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

111 618,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

2 632,20 грн. нарахована пеня;

0,00- нараховано комісії;

а також штрафи:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

5 735,18 грн. - штраф (процентна складова).

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 452,85 грн. та 2102,00 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 листопада 2013 у розмірі 452,85 грн. - заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими.

Разом з тим, районний суд наголосив на відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, в зв`язку із чим районний суд прийшов до висновку про те, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за простроченими відсотками та неустойкою є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, пенею та штрафами, з посиланням на те, що суд ухвалив рішення в цій частині без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підписання позичальником анкети-заяви, користування картковим рахунком та часткове погашення заборгованості свідчать про укладення між сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Скаржник вказує на те, що надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів позивачем не спростовані. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду відзиву на позов і жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви.

Порядок нарахування пені та штрафів сторони погодили в Тарифах та в Умовах та правилах надання банківських послуг. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Відповідач має нести цивільно-правову відповідальність згідно з ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054, ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею та штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Зі змісту апеляційної скарги та її прохальної частини вбачається, що рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

З матеріалів справи встановлено, що 06 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

У підписаній відповідачем заяві не визначено який саме тип банківської картки хотів оформити на своє ім`я підписант, не вказаний бажаний розмір кредитного ліміту, умови про ціну договору, відсотки за користування кредитними коштами строки та умови їх повернення, штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Підписанням вказаної заяви відповідач погодився на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Підписант ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, примірник договору погодився отримати шляхом роздрукування із сайту http://privatbank.ua та регулярно ознайомлюватися із їх змістом на вказаному сайті банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, станом на 06 травня 2020 становила всього 120 938,79 грн. з яких:

452,85 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

111 618,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

2 632,20 грн. нарахована пеня;

0,00- нараховано комісії;

а також штрафи:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

5 735,18 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Крім того, згідно ч. 4 ст. 12 Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку, які не містять підпису відповідача та які, як вказує позивач, діяли на момент укладення кредитного договору; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; розрахунок заборгованості за договором станом на 06 травня 2020 року; банківську виписку за договором; довідку про зміну умов кредитування; довідку про строк дії кредитних карток, виданих на ім`я відповідача.

Вказаної у заяві Пам`ятки клієнта, як частини договору, банк до суду першої інстанції не надав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи зі змісту підписаної заяви, частинами кредитного договору є анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта оскільки саме їх змістом встановлений ряд умов, необхідних для кредитного договору.

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем анкети-заяви та користування кредитними коштами, наданими на банківську картку, 06 листопада 2011 року між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір.

При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил та Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), який вірно врахований місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту, стягнути прострочені відсотки, пеню та штрафи.

Позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Прострочені відсотки позивач у позовній заяві визначає як нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Положеннями ст. 1056 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо узгодження між банком та ОСОБА_1 вказаної у розрахунку щомісячної відсоткової ставки у розмірі 2,5% за користування кредитними коштами та досягнення між сторонами згоди щодо її збільшення, в зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості та недоведеності вимог позивача в цій частині.

Перевіряючи доводи банку в частині вимог про стягнення пені та штрафів колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до відповідача, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню може підлягати тільки одна з вимог.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року за результатами розгляду справи № 358/384/19.

Однак, ні умови щодо стягнення пені, ні умови щодо стягнення штрафів не були узгодженні між сторонами під час укладення договору про надання банківських послуг, в зв`язку із чим позовні вимоги банку в цій частині є безпідставними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права в частині, яка є предметом апеляційного перегляду. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді