ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2020/1166/2012 Головуючий суддя І інстанції Григор`єв Б. П.
Провадження № 22-ц/818/1133/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: житлова
ПОСТАНОВА
27 лютого 2020 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 грудня2019 року, постановлену у складі головуючого судді Григор`єва Б.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», начальник дільниці № 23 комунального підприємства «Жилкомсервіс», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про виселення та зняття з реєстрації,
06 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяву про поворот виконання рішення суду.
В обґрунтування своєї заяви вказали, що заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Відповідачів виселено зі спірної квартири.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення і увалили нове рішення, який в задоволення позову ОСОБА_4 про виселення відмовили. На даний час рішення суду про виселення фактично виконано, а у зв`язку з тим, що рішення суду виконано і їх фактично виселили, то вважають за необхідне зробити поворот виконання рішення суду.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2019 року у задоволенні заяви про поворот виконання рішення відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять ухвалу скасувати та задовольнити їх заяву.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вказали, що судом першої інстанції не було взято до уваги ст.ст. 380,381 ЦПК України та Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення і ухвалили нове рішення, яким в задоволення позову ОСОБА_4 про виселення відмовлено.
Відзив на скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які відповідно до ст. 131 ЦПК України повідомлялись про судовий розгляд скарги, чия відсутність згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наразі спірне майно перебуває не у власності позивача, тому питання про вселення заявників може бути розглянуто лише в позовному порядку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Судовим розглядом встановлено, що 08 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 6571846, за яким ОСОБА_5 отримала кредит у сумі 55 400 доларів США.
У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 08 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Шудриковим І.О. за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .
У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», начальник дільниці № 23 комунального підприємства «Жилкомсервіс», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про виселення та зняття з реєстрації.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 жовтня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3021. ОСОБА_6 власник зазначеної квартири та члени її сім`ї залишилися проживати за вказаною адресою, чим чинять їй перешкоди в користуванні власністю.
На підставі вищевикладеного,з урахуванням уточнення позовних вимог 28.02.2012 року, ОСОБА_4 остаточно просила виселити відповідачів зі спірної квартири, зобов`язати КП «Жилкомсервіс», начальника дільниці № 23 КП «Жилкомсервіс», ВГІРФО зняти їх з реєстраційного обліку.
26 серпня 2011 року ОСОБА_4 на прилюдних торгах придбала зазначену квартиру. 15 листопада 2011 року вона зареєструвала право власності на це нерухоме майно в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 32046160.
Колишній власник квартири ОСОБА_2 і члени її сім`ї зареєстровані та проживають у спірній квартирі і добровільно виселитися з неї відмовилися.
ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 у 2007 році в порядку приватизації, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а не за рахунок кредитних коштів.
Заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Відповідачів виселено зі спірної квартири.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення і ухвалили нове рішення, який в задоволення позову ОСОБА_4 про виселення відмовлено.
06 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяву про поворот виконання рішення суду.
В обґрунтування своєї заяви вказали, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року в частині вирішення позовних вимог про виселення і ухвалили нове рішення, який в задоволення позову ОСОБА_4 про виселення відмовили.
У зв`язку з тим, що рішення суду виконано і їх фактично виселили, просили про поворот виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням.
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості, додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.
Внаслідок публічних торгів спочатку набула право власності на вищевказану квартиру ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 є новим власником квартири АДРЕСА_1 . Довідка міститься в матеріалах справи (а.с.11 т.3)
Отже ОСОБА_4 вже не є власником квартири, оскільки 24.05.2017 року квартиру вона подарувала ОСОБА_7 і остання є її новим власником.
За своїм змістом поворот виконання рішення суду після його скасування відповідає загальним положенням про зобов`язання у зв`язку із набуттям права власності (ст.1212 ЦК України).
У п.3.2 Рішення Конституційного Суду України У від 02 листопада 2011 року справі № 1-25/2011 за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення п. 28 ч. 1ст. 293 ЦПК у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 ч. 3ст. 129 Конституції України, зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, „правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасоване судом вищого рівня повністю чи змінене із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України зазначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, майно, про яке йдеться в заяві, було реалізовано в ході примусових виконавчих дій шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням його переможця та отриманням останнім свідоцтва про право власності; заявник знала про вказані дії, не оспоривши до їх вчинення в установленому законом порядку.
Поворот виконання рішення суду (реституція) у даному випадку не є ефективним способом захисту, оскільки у даному випадку заявники не оспорювали проведені публічні торги. У даному випадку своє порушене право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не позбавлені права захищати відповідно до ст. 16 ЦК України шляхом звернення до суду із самостійним позовом.
Таким чином, право на житло та на проживання в ньому, тому поворот виконання рішення про виселення шляхом вселення у раніше займане приміщення неможливий і включає в себе абсолютно протилежну виселенню вимогу про вселення, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.