Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 132/2202/14-ц

провадження № 61-14453св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Ковальчук О. В., Панасюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме - на право на земельну частку (пай), розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 54 591 грн, яка перебуває в КСП «Прогрес» с. Іванів Калинівського району Вінницької області і належала ОСОБА_3 на підставі відповідного сертифікату, виданого 12 червня 2014 року Калинівською РДА та зареєстрованого 25 червня 2014 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 325.

Позивачка зазначає, що вона здійснювала догляд за померлою. 14 жовтня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_4 . Заповіт на день смерті заповідача не змінено, не відмінено та не скасовано. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , в неї знаходились правовстановлюючі документи на спадкове майно.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на право на земельну частку (пай), розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 54 591 грн, яка перебуває в КСП «Прогрес» с. Іванів Калинівського району Вінницької області і належала ОСОБА_3 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 12 червня 2014 року Калинівською РДА та зареєстрованого 25 червня 2014 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 325.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванів Калинівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванів Калинівського району Вінницької області, на земельну частку пай, розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 54 591 грн, яка перебуває в КСП «Прогрес» с. Іванів Калинівського району Вінницької області і належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 12 червня 2014 року Калинівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 25 червня 2014 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № НОМЕР_1 , серія РН № 042798.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Відновлено дію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, виходив із того, що ОСОБА_2 не має право на спадкування після ОСОБА_3 , а тому оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2019 року у справі 132/4138/19 встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідної сестри померлої ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, вважає, що висновок апеляційного суду про закриття апеляційного провадження є помилковим.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

27 жовтня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з дублікатом заповіту від 14 жовтня 2002 року ОСОБА_3 все її майно, що належатиме їй на день смерті, заповіла ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку пай, розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 54 591 грн, яка перебуває в КСП «Прогрес» с. Іванів Калинівського району Вінницької області і належала ОСОБА_3 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 12 червня 2014 року Калинівською РДА. зареєстрованого 25 червня 2014 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 325.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2019 року у справі 132/4138/19 встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідної сестри померлої ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 08 січня 2020 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 є донькою рідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , тобто племінницею спадкодавця. Також встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 17 ЦПК України.

Зазначені норми цивільного процесуального кодексу визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування та доведення факту вирішення судом питання про її право, інтерес або обов`язки. При чому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскаржуючи в апеляційному порядку рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_2 зазначила про вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки вона є спадкоємцем ОСОБА_3 та прийняла спадщину у передбаченому законом порядку.

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України. До 31 грудня 2003 року був чинним ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК Україниправила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 1 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, приписи пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли діяв ЦК УРСР 1963 року.

Із змісту статті 549 ЦК УРСР убачається, що дії, які свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 525 ЦК УРСР встановлювалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 , а спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то такі спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР, а не ЦК України, як помилково вважав апеляційний суд.

У відповідності до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з статтею 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

За правилами статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 ЦК Української РСР встановлено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Установлено, що ОСОБА_2 є донькою рідної сестри померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є племінницею спадкодавця.

За змістом указаних норм ЦК Української РСР племінники спадкодавця до спадкування за законом не закликаються.

Оскільки мати заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померла раніше своєї рідної сестри - ОСОБА_3 , то в силу статті 527 ЦК Української РСР вона спадкоємцем після смерті останньої не є.

Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР не передбачає.

При таких обставинах ОСОБА_2 не має право на спадкування за законом після ОСОБА_3 .

Установлено, що ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом також не є.

Отже, ОСОБА_2 не відноситься до кола осіб, які мають право на спадкувати після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що питання про права та обов`язки ОСОБА_2 оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались, а тому вона позбавлена права на його оскарження, наслідком чого є закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Але при цьому апеляційний суд помилився в частині правового обґрунтування підстав закриття апеляційного провадження.

Оскільки апеляційний суд постановив по суті правильне судове рішення в частині вирішення питання щодо закриття апеляційного провадження, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи не вирішувалося, однак неправильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду необхідно змінити у частині правового обґрунтування підстав закриття апеляційного провадження, виклавши мотивувальну частину ухвали Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких підстав та з урахуванням положень статті 412 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу апеляційного суду в частині правового обґрунтування мотивів закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування мотивів закриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун