Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 522/5302/16-ц

провадження № 61-3662ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 03 жовтня 1998 року, зареєстрованому Гагарінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Москви, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу проведений запис про шлюб № 1291. У період шлюбу народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі сторони набули право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 . Посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин в добровільному порядку поділити майно, що було набуте в шлюбі, сторони не змогли, ОСОБА_3 просила суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділу ОСОБА_3 зі складу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на квартири № 53, 79, 175, АДРЕСА_4 , та виділу ОСОБА_1 зі складу спільного сумісного майна та визнання за ним право власності на квартири № 80, 80 в будинку АДРЕСА_1 , а також на нежитлові приміщення комор № 15, 16 , АДРЕСА_7 ; припинити право спільної сумісної власності подружжя. Після надходження до Приморського районного суду м. Одеси висновку експерта № 116/16 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 522/5302/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, позивач уточнила позовні вимоги та просила суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом виділу ОСОБА_3 зі складу спільного сумісного майна та визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; виділу ОСОБА_1 зі складу спільного сумісного майна та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 38 864,00 грн в якості грошової компенсації при відступленні від рівності часток при поділі майна; припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначала, що спірне майно було придбане в період шлюбу з ОСОБА_1 та відповідно до статей 70, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України), у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задоволено. Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом: виділу ОСОБА_3 зі складу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; виділу ОСОБА_1 зі складу спільного сумісного майна та визнання за ним права власності на: квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 38 864,00 грн грошової компенсації при відступленні від рівності часток при поділі майна. Припинено право спільної сумісної власності подружжя на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 3 445,00 грн.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 25 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху до 13 квітня 2020 року але не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали, зокрема запропоновано заявнику доплатити судовий збір у розмірі 5 512,00 грн.

У строк визначений ухвалою від 12 березня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору від 16 березня 2020 року № 0.0..1 у розмірі 5 512,00 грн.

Отже недоліки касаційної скарги усунуто.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставами касаційного оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року провадження № 6-2670цс16, від 18 січня 2017 року провадження № 6-2565цс16, від 05 липня 2017 року провадження 6-2405цс16, від 15 листопада 2017 року провадження № 6-2921цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц.

Крім того, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про зупинення дії рішення Приморського районного суду м. Одеса від 10 квітня 2018 року, яку обґрунтовує необхідністю недопущення незаконного позбавлення права власності ОСОБА_1 .

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно подав заяву, в якій просить зупинити дію оскаржуваних судових рішень та заборонити суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 .

Заява обґрунтована тим, що 11 березня 2020 року ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно, що підтверджується наданою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 березня 2020 року, таким чином на думку заявника існує об`єктивна необхідність заборонити суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на вказане майно, з метою недопущення їх відчуження на користь третіх осіб, що у разі задоволення касаційної скарги значно ускладнить виконання можливого рішення суду та повернення майна у власність заявника.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення дії судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для його зупинення, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведені заявником доводи та надані на їх підтвердження докази, дають підстави для зупинення дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, оскільки оскаржувані судові рішення хоча і не передбачають примусового виконання, однак зумовлюють настання юридично значимих наслідків для учасників справи, зокрема спірне майно може бути відчужено до закінчення розгляду справи у касаційному суді.

Водночас, заява в частині вимог щодо заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 , задоволенню не підлягає, оскільки не входить до повноважень суду касаційної інстанції визначених правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року.

Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси матеріали вищезазначеної цивільної справи № 522/5302/16-ц.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року задовольнити частково.

Зупинити дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року до закінчення касаційного розгляду справи.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик