Справа № 175/2466/19
Провадження № 2/175/657/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 суму завдатку у розмірі 11000 грн. та додатково 11000 грн., а всього 22000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Адвокат позивача Яковлєв Ю.В. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні від 17.09.2019 року позовні вимоги визнав.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони в судовому засіданні від 17.09.2019 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є: показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України, суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 19 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір про надання ОСОБА_2 послуг ОСОБА_1 з виготовлення та монтаж перил, навісу та боків балкону. На виконання вищевказаного зобов`язання відповідач отримав від позивача 11000 грн. завдатку за виконання роботи, про що надав власноручно написану розписку (а.с.6).

Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У домовлені між сторонами строки та станом на момент розгляду справи, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виготовлення та монтаж перил, навісу та боків балкону, і сплачених йому грошових коштів, позивачу не повернув.

18 червня 2019 року позивачем складено та надіслано на адресу відповідача Вимогу про повернення завдатку (а.с.17), з вимогою про повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідач не надав доказів поважності причин невиконання та прострочення виконання договору, і таких доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору виконання робіт (виготовлення та монтаж перил, навісу та боків балкону).

Частина 1 ст. 571 ЦК України, передбачає, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Враховуючи той факт, що виконання робіт щодо виготовлення та монтаж перил, навісу та боків балкону так і не відбулось, відповідач порушив свої зобов`язання то відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума додаткового завдатку у розмірі його вартості у сумі 11000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 525, 546, 570, 571, 610 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , подвійний завдаток за невиконану роботу (виготовлення та монтаж перил, навісу та боків балкону) у розмірі 22000 грн., а також судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а всього стягнути 22768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.