Справа № 310/9315/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27 лютого 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Бевз О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 310/9315/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Після набуття права власності позивач разом зі своєю родиною проживає та користується даним будинком. Відповідно п. 5.8 договору купівлі-продажу продавець повідомив, що у відчужуваному будинку не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти, недієздатні особи. У листопаді 2019 року повивач дізнався про те, що окрім членів його родину, в будинку зареєстрована відповідач. Інформацією про особу ОСОБА_3 позивач не володіє, припускає що вона є знайомою колишньої господарки будинку. Вона у даному будинку не проживає і місцезнаходження її невідомо. Реєстрація відповідача у належному йому домоволодінні створює перешкоди у здійсненні прав власника. Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник (за ордером) адвокат Соботюк В.О. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась. Про слухання справи повідомлена належним чином. Відзив, заяв про розгляд справи за її відсутності чи про відкладення слухання справи не надала. Тому, відповідно ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області - Дмитренко М.Р. ( а.с. 7-8).

Право власності зареєстроване у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 11907332 (а.с.9).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб № 19164 від 06.11.2019 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 17).

Вказане також підтверджується інформацією з реєстру територіальної громади міста Бердянська (а.с. 23).

Факт не проживання відповідача у вказаному будинку підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 . Із позивачем знайома, знає що він придбав будинок у ОСОБА_6 . Відповідача не знає, вона ніколи не проживала за вказаною адресою, навіть коли будинок належав ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що близько 25 років проживає по сусідству з домоволодінням по АДРЕСА_1 . За весь час ОСОБА_3 не бачив, за вказаною адресою вона не проживала та хто вона не знає.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача, спільно з власником житлового будинку не проживала, спільним побутом з ним пов`язана не була.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Керуючись ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 263-265, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 02.03.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. В. Маринін