Справа № 638/8154/20
Провадження № 2/638/3698/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Башинської К.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди»,-

ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа №638/1296/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей ХМР про розірвання шлюбу. ОСОБА_3 є його донькою. У рамках вказаної справи ОСОБА_3 отримала відзив на позовну заяву від 20.01.2020, а також 10.04.2020 отримала заперечення на відзив. Зі змістом відзиву та заперечення на відзив ознайомилось певне коло осіб судової влади. Під час ознайомлення зі змістом докмуентів позивач з`ясував, що в них міститься недостовірна інформація щодо нього. Інформація, що зазначає відповідач у своїх документах з приводу нього , а саме зловживання спиртними напоями, вчинення перешкод у побаченні відповідача з донькою, психічну неврівноваженість, неврівноважений батько інвалід, наявність небезпечних хвороб, погрози у бік дитини є недостовірною, образливою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, порушуючи особисті немайнові права. ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, ветеран органів внутрішніх справ, інвалід війни. 31.07.2012 йому вручено медаль «25 років УВБ в Харківській області ДВБ МВС України І.О. Гейда », нагороджений нагрудною медаллю. Позивач зазначає, що відповідач використовує висловлювання у різних інтерпретаціях і таким чином, на думку позивача, така інформація є фактичним твердженням. У зв`язку з чим позивач просить визнати не достовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 , яка міститься у відзиві від 01.04.2020 на позовну заяву та запереченні від 10.04.2020 на відповідь на відзив по справі №638/1296/20 «зловживання спиртними напоями», «вчинення перешкод у побаченні відповідача з донькою», «психічну неврівноваженість», «неврівноважений батько інвалід», «наявність небезпечних хвороб», «погрози у бік дитини». Визнати порушеним немайнове благо ОСОБА_1 , що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у інформації, яка поширена у відзиві від 01.04.2020 та запереченні від 10.04.2020 по справі №638/1296/20. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію, шляхом подання заяв до Дзержинського районного суду м. Харкова та Департаменту служб у справах дітей ХМР по справі №638/1296/20 у п`ятиденний строк з дати набрання законної сили рішення суду. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 100 000 грн у якості моральної шкоди.

17.08.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки у зазначених позивачем документах ним було вказано оціночні судження, що жодним чином не принизили честі, гідності та ділової репутації позивача, розмір моральної школи є безпідставним, необґрунтованим, а також не перебуває у причинному зв`язку з його діями.

16.09.2020 позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якій позивач наголошує на тому, що поширенням недостовірної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши честь, як офіцера МВС, як батька і як громадянина.

16.06.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив, де позивачем наголошено на тому, що позов є надуманим, а свідчення позивача такими, що не є дійсними та суперечать один одному. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволені позову.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа №638/1296/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР про розірвання шлюбу.

Позивачем у справі №638/1296/20 є ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву (справа №638/1296/20) відповідачем ОСОБА_2 вказано «психічно неврівноважений батько позивача зробив, щоб сім`я розпалась. Вживаючи спирті напої неврівноважений батько позивача, загрожував життю та здоров`ю дитини, а позивач всіляко підтримує батька та також вживає алкогольні напої, лишає дома дитину , разом зі своїм неврівноваженим батьком, який вживає алкогольні напої, перевищує голос на позивача».

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За правилами частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Суд приходить до висновку, що інформація, зазначена відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву у справі №638/1296/20, а саме «психічно неврівноважений батько позивача зробив, щоб сім`я розпалась. Вживаючи спирті напої неврівноважений батько позивача, загрожував життю та здоров`ю дитини, а позивач всіляко підтримує батька та також вживає алкогольні напої, лишає дома дитину, разом зі своїм неврівноваженим батьком, який вживає алкогольні напої, перевищує голос на позивача», не містять фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, не можуть бути перевірена на предмет її відповідності, тому на підставі частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» зазначені висловлювання є оціночними судженнями.

Крім того, відзив на позовну заяву є процесуальною дією учасника справи і такій заяві буде надана оцінка судом, який розглядає справу №638/1296/20.

Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 7, 11,12, 13,19,47,48,51,51, 81, 133, 141, 158,175,263,264, 265 ЦПК, ст. ст. 277, 302 ЦК України, ЗУ «Про інформацію», ст. ст. 34,68 Конституції України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди» - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2020.

СУДДЯ - І.В. СЕМІРЯД