Справа № 471/566/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю:

секретаря Калайди К.В.,

представника позивача Хмельницького А.М.,

представника відповідача адвоката Багдасаряна А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

02.08.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк, кредитодавець або позивач), звернувшись до Братського районного суду Миколаївської області, пред`явило до ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 23.01.2009 року (далі Договір), що був укладений у простій письмовій формі шляхом підписання заяви та за своєю сутністю є договором приєднання, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 12500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що крім підписаної нею заяви складовими договору є Умови та Правил надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/.

За Договором, Банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (далі кредит) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а той, у свою чергу, повернути кредит, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, та сплачувати проценти на суму залишку заборгованості за кредитом, за ставками, які зазначені в Тарифах Банку і узгоджені з позичальником.

Неналежне виконання сторонами зобов`язання, як наслідок, давало потерпілій стороні право вимагати від порушника неустойки (пені чи штрафу).

Крім наведеного, відповідно до Умов та Правил, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника, а також змінити відсоткову ставку кредитування, повідомивши про це позичальника.

Банк повністю виконав умови договору, надавши ОСОБА_2 кредит, в обумовленому сторонами розмірі.

В свою чергу, в порушення умов договору, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 року має заборгованість у розмірі 657711,97 грн., з яких:

- 12342,72 грн. заборгованість за кредитом;

- 642106,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 262,43 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Вказуючи про своє право заявити позовні вимоги про стягнення частини заборгованості позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 123 011,76 грн., з яких:

- 12342,72 грн. заборгованість за кредитом;

- 110 669,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області від 08.08.2019 року цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 за правилами ст.31 ЦПК України передана на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області.

16.08.2019 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

10.09.2019 року судом отримано відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що дійсно 23.01.2009 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому реорганізований в АТ КБ «ПриватБанк» була підписана анкета-заява без номера на суму 12500 грн. Вона стверджує, що своєчасно виконувала умови кредитного договору та повністю виплатила кредитну заборгованість, проте АТ КБ «ПриватБанк» 10.02.2015 року звернувся з позовом до Братського районного суду Миколаївської області про стягнення з неї кредитної заборгованості в сумі 20560,05 грн. Ухвалою від 24.03.2015 року у справі №471/252/15-ц даний позов залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника позивача. Не вирішивши питання заборгованості в судовому порядку позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., надавши йому недостовірні на думку позивачки відомості щодо наявної заборгованості вже в сумі 72 208,27 грн., який, як вона вважає в порушення вимог закону вчинив виконавчий напис на вказану суму, який оскаржується. Проти заявлених позовних вимог у даній справі відповідач заперечувала, оскільки хоча вона і підписувала заяву від 23.01.2009 року, проте фактично кредитного договору з позивачем не укладала, так як дана заява не містить істотних умов договору в тому числі процентної ставки та розміру неустойки, відтак умови договору є незрозумілими для неї як споживача та з ними відповідач не ознайомлена.

01.10.2019 року від АТ КБ «ПриватБанк» судом отримано відповідь на відзив, в якому посилаючись на норми ст.ст. 30, 634, 639, 207, 202 ЦК України позивач стверджував, що між сторонами належним чином був укладений кредитний договір, який за своєю сутністю є договором приєднання та складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картекою та Тарифів банку. Із зазначеними документами відповідач будучи дієздатною особою ознайомлена при укладенні договору та в подальшому відповідно до Умов та правил надання банківських послуг повідомляється про зміни у тарифах банку. З моменту укладення Договору позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відстоків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився. З огляду на те, що гроші надавались відповідачу у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не на придбання продукції позивач вважає, що даний кредит не є споживчим. Крім того позивачем надано у якості доказів копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача та виписку по рахунку. Із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем чітко вбачається узгодження сторонами процентної ставки 2,9% (30% на рік), розміру комісій та штрафів.

01.10.2019 року за клопотанням представника позивача справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання, з Братського районного суду Миколаївської області витребувано матеріали цивільної справи №471/252/15-ц для огляду в судовому засіданні.

12.11.2019 року представник відповідача ОСОБА_4 звернувся з заявою про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 позовну давність в зв`язку з чим у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 02.12.2019 року за клопотанням представника позивача в АТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази, на підтвердження особи платника за операціями оплати кредитної заборгованості за рахунком НОМЕР_1 :

- 28.07.2017 року ( 27.07.2017 року, в сумі 3.63 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу);

- 28.07.2017 року (27.07.2017 року, в сумі 3.04 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу);

- 21.08.2017 року (19.08.2017 року, в сумі 1612.9 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу).

Того ж дня, ухвалою від 02.12.2019 року підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду.

На виконання даної ухвали позивачем повторно надано виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Ухвалою від 13.01.2020 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 у АТ КБ «ПриватБанк» витребувано відомості по договору РЕФ. SAMDN8389 щодо сторін цього договору, часу та місця його укладення, предмету даного договору;

всі наявні відомості щодо рахунку, з якого було вчинено Р2Р переводи за платежами на рахунок НОМЕР_1 , а саме за платежами:

від 28.07.2017 року ( 27.07.2017 року, в сумі 3.63 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу);

від 28.07.2017 року (27.07.2017 року, в сумі 3.04 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу);

від 21.08.2017 року (19.08.2017 року, в сумі 1612.9 грн., погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу)

в тому числі відомості щодо власника даного рахунку, способу вчинення даних платежів та їх ініціатора.

На виконання даної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» повторно надано виписку по рахунку ОСОБА_1 та пояснено, що номер SAMDN8389 не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу, який використовується тільки у внутрішніх сервісах банку з метою ідентифікації зобов`язання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив та просив їх задовольнити в повному обсязі. Щодо застосуваня позовних вимог наслідків спливу позовної давності заперечив, з огляду на переривання позовної давності діями відповідача, що свідчать про визнання заборгованості, а саме здійсненням платежів 28.07.2017 року та 21.08.2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 заперечував та просив у позові відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Вказував, що відповідач не здійснювала платежів 28.07.2017 року та 21.08.2017 року в рахунок погашення кредитної заборгованості та не доручала їх здійснювати іншим особам, відтак не вчиняла жодних дій, які б свідчили про визнання нею кредитної заборгованості та були б підставою для переривання перебігу строку позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.01.2009 року, на підставі письмової заяви ОСОБА_1 , між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким банк 23.01.2009 року надав останній кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8а, 60). Кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 01.11.2013 року кредитний ліміт збільшено до 12500,00 грн. (а.с.59).

23.01.2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгово періоду» (далі Довідка), та отримала у користування картку «Універсальна» НОМЕР_2 (а.с. 8а,9).

Отримання вказаної кредитної картки відповідачем не заперечувалось.

Крім того, ОСОБА_1 користувалась іншими послугами банку, що вбачається з вказівки у заяві від 23.01.2009 року про попередню ідентифікацію клієнта за картою НОМЕР_3 та заяви клієнта (а.с. 8а зворот).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 відповідач активно користувалась послугами банку, розраховувалась кредитною карткою та знімала готівку в банкоматах, вносила гроші на картку. Банком в свою чергу проводились також автоматичні регулярні погашення простроченої заборгованості між картками клієнта.

Востаннє ОСОБА_1 використала кредитні кошти 25.01.2014 року (а.с.60, 107 зворот, а.с.123 зворот), розрахувавшись за продукти.

Відповідач періодично погашала кредит, поповнювала рахунок готівкою в терміналі самообслуговування до 13.05.2016 року, коли нею було здійснено останній платіж (а.с.60, 107 зворот, 123 зворот).

Інших платежів, як стверджує представник відповідача з того часу відповідач не проводила. Згідно виписки в погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 зараховані кошти за платежами від 28.07.2017 року та 21.08.2017 року.

Отже, ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала. Згідно з розрахунком позивача, станом на 30.06.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 657711,97 грн., з яких: 12342,72 грн. заборгованість за кредитом; 642106,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 262,43 грн. заборгованість за пенею та комісією, яку частково банк просить стягнути на свою користь в розмірі 12342,72 грн. заборгованість за кредитом та 110 669,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не оспорювався.

Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позов щодо її необізнаності про умови укладеного кредитного договору, оскільки підписані нею 23.01.2009 року документи заява та довідка про умови кредитування містять відомості щодо умов кредитування. Так, у заяві зазначено про базову процентну ставку (30%), строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, можливість списання Банком коштів з дебетої карти клієнта. У довідці зазначено пільговий період 55 днів, коли за користування кредитними коштами нараховуються відстоки за ставкою 0,01%, базова відсоткова ставка на місяць 2,5% (30% на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., строк внесення платежів до 25 числа наступного місяця, розмір комісії, пені та штрафів.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено у постанові від 28.03.2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 провадження №14-10цс18, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому Великою Палатою Верховного Суду вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами Договору відповідач мала повертати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа наступного місяця. Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.14). Відомостей про таке інформування суду не надано.

Востаннє ОСОБА_1 використала кредитні кошти 25.01.2014 року та мала право повертати борг частинами в розмірі 7% від суми заборгованості щомісяця. Водночас, 24.02.2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредитних коштів, про що свідчать досліджені в судовому засіданні матеріали цивільної справи №471/252/15-ц Братського районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 24.03.2015 року в зв`язку з повторною неявкою позивача позов залишено без розгляду. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.01.2009 року станом на 31.01.2015 року (а.с.4-6 справи №471/252/15-ц) на момент звернення з позовом сума боргу за кредитом складала 12342,72 грн. з яких поточна заборгованість складала 11123,09 грн., прострочена заборгованість складала 1219,63 грн., відтак позивач скориставшись своїм правом, передбаченим ст1050 ЦК України пред`явив до ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту.

Виходячи із зазначених обставин, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а саме звернення з позовом 24.02.2015 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.

Відтак, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 1219,63 грн. та заборгованості за процентами станом на 24.02.2015 року в розмірі згідно розрахунку банку (а.с. 7) 7240,42 грн., а строк позовної давності за даними вимогами слід відраховувати з моменту звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до Братського районного суду Миколаївської області з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, тобто з 24.02.2015 року.

Під час розгляду справи представник відповідача подав заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування

правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і №22095/93, § 51)).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

Звернувшись 24.02.2015 року до боржника з вимогою про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином трирічний строк позовної давності спливає 24.02.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 9 листопада 2016 року (http://reyestr.com.gov.ua/Review/62692640).

Як вбачається з виписки по рахунку, наданої позивачем (а.с.60, 107 зворот, 123 зворот) востаннє ОСОБА_5 здійснювались операції з поповнення готівкою своєї карти в терміналі самообслуговування в смт.Братське 13.05.2016 року на суму 98,00 грн. Даний платіж відповідачем не заперечувався, має місце ідентифікація клієнта за номером телефона, відтак даний платіж є таким що перериває перебіг позовної давності.

Що стосується платежів 28.07.2017 року та 21.08.2017 року, то відповідач заперечує вчинення даних платежів.

З виписки по рахунку клієнта, (а.с.59, 93) вбачається три платежі з наступними реквізитами:

- Дата обробки та дата операції: 28.07.2017 року; Деталі операції: 27.07.2017 року, 3.63, погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу; Сума операції: 3,63 грн.; Залишок після операції: -125,760.62.

- Дата обробки та дата операції: 28.07.2017 року; Деталі операції: 27.07.2017 року, 3.04, погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу; Сума операції: 3,04 грн.; Залишок після операції: -125,757.58.

- Дата обробки та дата операції: 21.08.2017 року; Деталі операції: 19.08.2017 року, 1612.9, погашення заборгованості, РЕФ. SAMDN8389, ИНН кредитна частина Р2Р переводу; Сума операції: 1612.9 грн.; Залишок після операції: -133,232.51.

Даних щодо ідентифікації особи платника за даними операціями надана позивачем виписка не містить. За загальним правилом та за відомостями, що містяться на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (https://privatbank.ua/ru/perevod-na-kartu-schet-v-drugom-banke) р2р переводом є перевод грошових коштів з одного карткового рахунку на інший. Відомості про власника рахунку, з якого здійснено перевод у виписці відсутні.

На неодноразові вимоги суду за клопотанням представника позивача та представника відповідача надати відомості, що ідентифікують особу платника за даними операціями позивач повторно 10.01.2020 року та 23.01.2020 року надав виписки з рахунку клієнта, з тією відмінністю, що у деталях операції замість «кредитна частина Р2Р переводу» зазначено «поповнення карти» (а.с.108,124), водночас також відсутні відомості про особу, яка поповнила карту та місце і спосіб такого поповнення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не визнавалось вчинення оплати з погашення заборгованості за кредитним договором платежами від 28.087.2017 року та від 21.08.2017 року, а позивачем в порушення положень ст.81 ЦПК України не надано переконливих та беззаперечних доказів (квитанції тощо) того, що ці дії було вчинено безпосередньо відповідачем або уповноваженою ним особою, відтак згадані платежі не можуть бути визнані судом такими, що переривають перебіг позовної давності.

Останній платіж, визнаний відповідачем, що перериває перебіг строку позовної давності був здійснений 13.05.2016 року, з цієї дати перебіг строку позовної давності починається заново і спливає 13.05.2019 року. Позивач відповідно до реєстру рекомендованих поштових відправлень та відмітки оператора поштового зв`язку (а.с. 26, 27) звернувся до суду 27.07.2019 року, тобто після спливу позовної давності.

Згідно з положеннями ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема про стягнення неустойки.

Відтак, на підставі викладеного суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову в зв`язку із пропуском позовної давності, оскільки позивачем не доведено факту дотримання ним строку позовної давності або поважних причин, які б могли стати підставою для його поновлення.

Витрати зі сплати судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О.Догарєва