П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ

Справа № 752/16387/20

Провадження: № 22-ц/824/13900/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль A.A.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, передано на розгляд Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що місцевий суд не врахував того факту, що позови про відшкодування шкоди можуть пред`являтись за місцем заподіяної шкоди.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що згідно даних Єдиного реєстру адвокатів відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка зазначила місце перебування відповідачки ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 та вказала, що ОСОБА_2 має декілька робочих місць за адресами: АДРЕСА_3 , юридична адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Фединця, 14 та АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до частин 6, 9, 10 ст. 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції вчинив дії щодо встановлення місця реєстрації відповідачки, проте припустився помилки у зазначенні її прізвища.

У відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області не зазначено місця реєстрації відповідачки у зв`язку із некоректним зазначенням прізвища ОСОБА_2 .

Повторного запиту щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 з вірним зазначенням її прізвища суд першої інстанції до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи не направляв.

Не встановивши останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідачки, або місце її перебування чи постійного заняття (роботи), суд першої інстанції, посилаючись на дані Державного реєстру адвокатів України, не звернув уваги на те, що адреса: АДРЕСА_1 є робочим місцем адвоката Герасько Л.Ю., а не її зареєстрованим місцем проживання (перебування), та дійшов передчасного висновку про направлення справи до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за підсудністю.

Окрім того, колегія суддів відмічає, що у позовній заяві, з якою позивач звертається до суду, та яка повинна відповідати вимогам, зазначеним у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 ст.175 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

При цьому, зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду (наприклад, відшкодування шкоди, усунення перешкод у користуванні власністю). По суті, зміст позовних вимог - є відображенням прохальної частини позовної заяви.

Пункт 5 частини 3 статті 175 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає викладення в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, при цьому, порушене, невизнане або оспорюване суб`єктивне право, свободи чи інтереси, які зазначені позивачем у прохальній частині позову, повинні бути обґрунтовані обставинами, які є юридичними фактами, що в сукупності складають зміст позову. Хоча стаття 175 ЦПК України не вимагає від позивача обов`язкового зазначення правової підстави позову, тобто вказівки на норму права, яка регулює спірні правовідносини, тим не менш позивач повинен в обґрунтування своїх вимог посилатися на те право, захисту якого він вимагає. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилалась на те, що нею пред`явлено позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, який подається за місцем заподіяння їй шкоди ( АДРЕСА_2 ).

При цьому, з прохальної частини позову убачається, що ОСОБА_1 не порушує питання про відшкодування шкоди, а просить суд визнати недійсним договір про надання правових послуг від 10.06.2020 року та фактично застосувати реституцію.

Описова частина позовної заяві та викладені ОСОБА_1 обставини, на які вона посилається, не відповідають один одному, а тому суду першої інстанції перш ніж входити в обговорення питання щодо підсудності спору, слід було залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з наданням позивачці строку для визначення предмету позову та його підстав.

В подальшому, вирішуючи питання підсудності даного спору суду першої інстанції слід звернути увагу на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законодавством.

Частинами 5, 6, 8, 9 статті 28 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до загальних положень цього Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно частини 3 статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 28 Закону визначено, що зміст договору не може суперечити законам України, його моральним засадам, присязі адвоката та правилам адвокатської етики.

Відповідно до статті 29 Закону договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правової допомоги адвокатом, врегульовані лише Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки адвокат не є виконавцем робіт і надавачем послуг у розумінні статті положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 137/2152/16-ц.

Отже, ОСОБА_1 не є споживачем адвокатських послуг у контексті положень Закону України «Про захист прав споживачів», а тому до пред`явленого нею позову не можуть застосуватись правила підсудності, що передбачені ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Як вже зазначалось, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилалась на те, позов про відшкодування шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення пред`явлений нею за місцем заподіяння їй шкоди ( АДРЕСА_2 ), а тому до даного спору повинні бути застосовані положення ч. 6 ст. 28 ЦПК України.

Однак, такі доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки статтею 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором України, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили(ст. 17 КК України).

Даних про вручення адвокату Герасько Л.Ю. повідомлення про підозру її як адвоката у вчиненні кримінального правопорушеннята/або винесення щодо неї обвинувального вироку матеріали справи не містять.

Окрім того, як зазначено вище, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 не порушила питання про відшкодування шкоди, її вимогами є визнання недійсним договору про надання правових послуг від 10.06.2020 року та, як наслідок, застосування реституції. Тобто, предметом позову в даному випадку є правовідносини, які не пов`язані із збитками та відшкодуванням шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів не вбачається можливим також застосувати до даного позову положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України, оскільки витяг договору про надання правових послуг від 11 червня 2020 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не свідчить про те, що сторонами було погоджено та визначено певне місце виконання даного договору.

Також слід врахувати, що згідно п. 9 ст. 28 ЦПК Українипозови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Отже, якщо надана суду інформація про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача не дає можливість однозначно визначитись із підсудністю справи, суду слід виходити із даних про останнє відоме місце проживання відповідача або даних про його постійне місце роботи.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додала копію контракту з адвокатом, який надає безоплатну вторинну допомогу на постійній основі, що укладений 03 серпня 2020 року між Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві та ОСОБА_2 , та діє по 31 грудня 2020 року. Дані контракту містять реквізити сторін, а саме, юридичною адресою центру є: 03148, м. Київ, вул. Героїв Космосу, 17, місцезнаходженням: 04050, м. Київ, вул. П.Майбороди, 23. Адресою проживання адвоката Герасько Л.Ю. є: АДРЕСА_5 (а.с.53- 56).

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких підстав, ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль