Справа № 447/1731/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/3886/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новороздільської державної нотаріальної контори про припинення обтяження на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

02.08.2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Новороздільської державної нотаріальної контори, відповідно до якого просить суд припинити обтяження у виді заборони на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Позов мотивує тим, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_3 . На підставі цього свідоцтва позивач стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, у реєстрі обтяжень зареєстровано заборону на це нерухоме майно. Це обтяження накладено на підставі листа №2 Львівського спецуправління №622 "Гідромеханізація", виданого 11.12.1972 року особа, майно, якої обтяжується - ОСОБА_4 . ОСОБА_4 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько позивача був власником будинку на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 21.01.2002 року. Відомості про Львівське спецуправління №622 "Гідромеханізація" у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відсутні. Тому, позивач вважає, що відсутні правові підстав існування обтяження і таке слід припинити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Новороздільської державної нотаріальної контори про припинення обтяження на нерухоме майно відмовлено.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що вона не має ніякого відношення щодо накладеного ще у 1972 році обтяження, а також, що юридична особа (Львівське спецуправління №622 «Гідромеханізація» на підстав листа якої накладено обтяження на нерухоме майно, вже давно перестала існувати. Також звертає увагу, що обтяження фактично було накладено на неіснуюче майно, оскільки спірний житловий будинок було збудовано у 1982 році, тобто через 10 років після накладення обтяження та прийняття в експлуатацію у 2001 році. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту чинення перешкод відповідачем у розпорядженні належним майном позивачу, в зв`язку з чим дія Новороздільської ДНК не порушено право позивача, а також, що Новороздільська ДНК не є належним відповідачем за даним позовом.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №1921, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 . Нерухоме майно належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.01.2002 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.07.2019 року №175344827 на житловий будинок АДРЕСА_1 23.04.2007 року накладено заборону відчуження, додаткові відомості - перенесення до оновленого реєстру, виконавець Миколаївська ДНК, особа на майно, якої накладено обтяження - ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2019 №24668846, відомості про Львівське спецуправління №622 "Гідромеханізація" відсутні.

Відповідно до довідки від 26.07.2019 року №646, ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.09.2019 року ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області витребувано з Львівської державного нотаріального архіву інформацію щодо підстав накладення обтяження на будинок АДРЕСА_1 , а саме: завірені копії з реєстрів, журналів, нарядів та завірену копію листа на підставі якого було накладено обтяження, які були передані з Миколаївської державної нотаріальної контори, що вчинила нотаріальну дію (реєстраційний номер обтяження 4853134, власник майна ОСОБА_4 , обтяження накладено на підставі листа Львівського спецуправління №622 "Гідромеханізація" від 11.12.1972 року №2, зареєстровано 23.04.2007).

30.09.2019 року з Львівського державного нотаріального архіву на адресу суду першої інстанції надійшла відповідь на ухвалу про витребування доказів, згідно з якою документи, що стали підставою для реєстрації заборони на нерухоме майно з Миколаївської ДНК в архів не були передані. За даними нотаріального архіву ідентифікувати особу ОСОБА_4 неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що відповідач не відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Свідоцтво про право на спадщину було видано позивачу. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач не накладав заборону відчуження на майно позивача. Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надала судам доказів, з яких можна було б встановити суб`єкта, який наклав заборону відчуження.

Відповідач є тою особою, що переніс дані про накладену заборону до оновленого реєстру, так саме як це зробила Миколаївська ДНК 23.04.2007 року.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивач покликаючись на ст.391 ЦК України, відповідно до якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном як на правову підставу для задоволення позовних вимог, не надав суду доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у розпорядженні належним їй майном.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що діями Новороздільської ДНК не порушено право позивача, а отже Новороздільська ДНК не є належним відповідачем за даним позовом.

Покликання скаржника на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24668846 від 26.07.2019 року, згідно якої станом на 26.07.2019 року відповідно до критеріїв пошуку, найменування юридичної особи: Державне підприємство Львівське спецуправління №622 «Гідромеханізація» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено, а також на інші доводи апеляційної скарги не дає підстав вважати Новороздільську державну нотаріальну контору належним відповідачем та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, які підлягаю захисту в судовому порядку в спосіб обраний позивачем.

Згідно зі ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Від Новороздільської ДНК у ході судового розгляду в суді першої інстанції надійшла заява, де зазначено, що заперечень проти задоволення позову немає. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що таку заяву не можна вважати заявою про визнання позову у розумінні ст.206 ЦПК України, оскільки Новороздільська ДНК не є належним відповідачем за даним позовом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета