Постанова

Іменем України

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 219/8286/18

провадження № 61-13288св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Бєлоус Андрій Володимирович, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області, у складі судді Медінцевої Н. М., від 27 лютого 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Агєєва О. В., Космачевської Т. В., від 11 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк», банк) про встановлення факту припинення договору іпотеки у зв`язку з виконанням основного зобов`язання, зняття заборони на відчуження та здійснення державної реєстрації припинення обтяження заборони на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № GOAWGK01450109 (далі - кредитний договір), згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 13 320 доларів з кінцевим строком повернення до 22 січня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору між сторонами 22 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Артеміського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 7256 (далі - договір іпотеки), згідно пунктів 1,7 та 33.3 якого предметом іпотеки є нерухоме майно: 4-ох кімнатна квартира

АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до суду з позовом про повне дострокове стягнення заборгованості та рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року в справі № 219/9055/15-ц (провадження № 2/219/295/2016) позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 5 006, 55 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 18 серпня 2015 року складало 110 194, 17 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та виконано в повному обсязі. Звернувшись до відповідача із заявою про внесення змін до Єдиного реєстру іпотек у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання за кредитним договором, отримав відмову з посиланням на існування заборгованості по кредиту, без наведення відповідного її розрахунку.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням поданих уточнень, позивач просив суд:

- визнати договір іпотеки від 22 листопада 2007 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк» на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № GOAWGK01450109 від 22 листопада

2007 року, припиненим у зв`язку з виконанням основного зобов`язання;

- скасувати обтяження та заборону відчуження нерухомого майна, застосовані при посвідченні договору іпотеки від 22 листопада

2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом виключення запису з Державного реєстру іпотек про обтяження на нерухоме майно за № 7257 та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон на відчуження квартири АДРЕСА_1, внесеного приватним нотаріусом Бахмутського нотаріального округу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 27 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано договір іпотеки

від 22 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та

АТ КБ «ПриватБанк» на виконання кредитного договору

№ GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року, припиненим у зв`язку із виконанням основного зобов`язання.

Скасовано обтяження та заборону відчуження нерухомого майна, застосованого при посвідченні договору іпотеки від 22 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на виконання кредитного договору № GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року, зареєстрованого в реєстрі заборон на відчуження за № 175, шляхом виключення запису з Державного реєстру іпотек про обтяження на нерухоме майно за № 7257 та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон на відчуження квартири АДРЕСА_1, внесеного приватним нотаріусом Бахмутського (колишнього Артемівського) нотаріального округу Дубровським В. М. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем повністю виконано зобов`язання за кредитним договором № GOAWGK01450109

від 22 листопада 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між сторонами було укладеного договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , а Банком не доведено існування непогашеної заборгованості ОСОБА_1 із повернення кредиту.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 27 лютого 2020 року - без змін.

Колегія суддів виходила з того, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк», подана його представником - адвокатом Бєлоус А. В., на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 27 лютого 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 11 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 219/8286/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду. Відмовлено у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання оскаржених судових рішень.

У жовтні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга, з урахуванням поданих уточнень, мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій, які ухвалюючи оскаржені судові рішення недостатньо повно дослідили письмові докази та дійсні обставини справи, не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 році у справі № 688/777/15-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц та у постановах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15, від 23 вересня

2015 року у справі № 6-1206цс15, від 25 травня 2016 року у справі

№ 6-157цс16. Крім того, заявник вважає, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин положення пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», статей 598, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц. Наголошує на тому, що з дати визначення наявності простроченої заборгованості (18 серпня

2015 року) по дату виконання судового рішення (22 травня 2018 року) позивач несе обов`язок по сплаті боргу з урахуванням статті 625 ЦК України, правовідносини між сторонами не припинилися, що дає банку право нараховувати заборгованість згідно договору та отримувати такі суми.

У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

22 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № GOAWGK01450109, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 13 320 доларів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та кінцевим строком повернення до 22 січня 2017 року.

22 листопада 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Артеміського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 7256, яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року по поверненню кредиту, наданого у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 13 320 доларів США на строк з 22 листопада 2007 року по 22 листопада 2017 року включно. Предметом іпотеки є нерухоме майно: 4-ох кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повне дострокове стягнення заборгованості.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 05 травня 2016 року в справі № 219/9055/15-ц (провадження

№ 2/219/295/2016) позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№ GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року у розмірі 5 006, 55 доларів США, що за курсом 22, 01 відповідно до службового розпорядження НБУ

від 18 серпня 2015 року складає 110 194, 17 грн.

Постановою в.о. начальника Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про закінчення виконавчого провадження

від 22 травня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/219/295/2016, виданого Артемівським міськрайонним судом 02 червня 2016 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 5 006, 55 долари США, що за курсом НБУ від 18 серпня 2015 року складає 110 194, 17 грн, та витрат по сплаті судового збору - 1 378 грн, закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду (борг на користь стягувача, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті з боржника в повному обсязі).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Суди встановили, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року в справі № 219/9055/15-ц (провадження № 2/219/295/2016) позов АТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року у розмірі 5 006, 55 доларів США, що за курсом 22, 01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 серпня 2015 року складає

110 194, 17 грн, яка складається з заборгованості за кредитом -

5 006, 55 доларів США, та 1 378 грн судового збору. В іншій частині, а саме стягненні заборгованості, що утворилася станом на 18 серпня 2015 року по процентам у розмірі 437, 46 доларів США, комісії - 168 доларів США, пені -

144, 35 доларів США та штрафам (фіксована та процентна частина) -

11, 36 доларів США та 287, 82 долари США, в задоволені позовних вимог Банку відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 05 травня 2016 року набрало законної сили та ОСОБА_1 виконане повністю, що підтверджено постановою державного виконавця

від 22 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження

№ 51495690.

Заперечуючи проти вимог позивача, АТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що станом на 31 грудня 2019 року за кредитним договором № GOAWGK01450109 від 22 листопада 2007 року існує заборгованість в загальному розмірі 8 714, 44 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту - 1 465, 52 доларів США, по процентам - 856, 63 доларів США, комісії - 840 доларів США, пені - 5 137, 32 доларів США та штрафу -

414, 97 доларів США.

Однак, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої

статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048

ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625

ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням суду у справі № 219/9055/15-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,і іпотека за договором іпотеки від 22 листопада 2007 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, внаслідок чого підлягає зняттю обтяження з предмета іпотеки.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про заявлення

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 вимог на підставі статті 625

ЦК України, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, а нарахування передбачених договором неустойки та процентів за користування кредитом після зміни строку кредитування є безпідставним.

Саме по собі зарахування банком коштів, сплачених ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення в справі № 219/9055/15-ц на погашення будь-яких інших платежів, не передбачених цим судовим рішенням, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 05 травня 2016 року в справі № 219/9055/15-ц із ОСОБА_1 була в повному обсязі стягнута заборгованість за тілом кредиту.

Приймаючи постанову від 22 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 51495690, державний виконавець констатував повне виконання рішення суду в справі № 219/9055/15-ц

Відомості про скасування постанови державного виконавця від 22 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 51495690

в матеріалах справи відсутні.

Висновки судів попередніх інстанцій у розглядуваній справі щодо припинення забезпечувального зобов`язання за договором іпотеки, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2019 року у справі № 127/25921/16-ц (провадження № 61-38778св18), від 29 січня

2020 року у справі № 375/512/17 (провадження № 61-18151св18),

від 11 березня 2020 року у справі № 344/15324/17 (провадження

№ 61-14227св19), від 08 липня 2020 року у справі № 643/9153/19 (провадження № 61-21760св19), від 09 липня 2020 року в справі № 562/593/19 (провадження № 61-2337св20).

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 04 липня

2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-1206цс15, на яку посилався заявник в касаційній скарзі.

При цьому, висновки Верховного Суду України у постановах від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16 та від 21 вересня 2016 року у справі

№ 6-2631цс15, на які посилався заявник, є подібними до висновків, від яких відступила Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову

від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 році у справі № 688/777/15-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 127/4103/16-ц, на які заявник посилається як приклад неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм права, прийняті згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Доводи касаційної скарги спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі, підлягають відхиленню, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України оскаржені судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 27 лютого 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта