Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій уточнивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на 2/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , також просить визнати за позивачкою право власності на 1/4 частини квартири, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , залишивши за відповідачем право власності на 1/4 частини вказаної квартири. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 26 287 грн. за частку в спільній сумісній власності подружжя на автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VІN) НОМЕР_1 , а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 22.01.1994 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 року шлюбу було розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти сторони придбали автомобіль ВАЗ 21104 1596, який був зареєстрований на ім`я відповідача, та квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира була придбана за частину спільних грошових коштів, які є спільною власністю подружжя, а більша частина квартири придбана за власні грошові кошти позивачки. З початку 2016 року сторони не проживають разом, сім`я розпалася остаточно через різні погляди на життєві ситуації та сімейне життя, що й призвело до розірвання шлюбу. Досудове урегулювання даного спору неможливо, відповідач не бажає вирішувати даний спір в позасудовому порядку, тому позивачка звернулася до суду. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 , за особисті кошти позивачки 2/4 частини та за спільні сумісні кошти подружжя 2/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 , залишився у користуванні відповідача, яким він розпорядився на власний розсуд та відчужив без згоди позивачки. Згідно звіту про оцінку майна автомобілю ВАЗ 21104 від 29.01.2018, виконаного ТОВ «МЕГАПОЛІС І ПАРТНЕРИ», ринкова вартість автомобіля складає 52574 грн., а тому вартість 1/2 частина автомобіля складає 26287 грн. 2/4 частини квартира за адресою: АДРЕСА_3 , придбана за особисті кошти позивачки, наданій їй ОСОБА_3 , а інші 2/4 частини цієї квартири придбані за спільні кошти подружжя. Частину грошових коштів на придбання квартири були надані під розписку бабусею позивачки, ОСОБА_3 в розмірі 27 000 доларів США. Умовою передачі даних грошових коштів було продаж належної ОСОБА_3 двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Виручені грошові кошти з продажу цієї квартири надані на придбання квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , з умовою надання права довічного проживання у даній квартирі, а також взяття на себе обов`язку пов`язані з похованням після смерті бабусі. Після здійснення купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , у той же день 06.12.2006, грошові кошти були передані позивачці для придбання спірної квартири, яку було придбано 06.12.2006. Оціночна вартість спірної квартири становить 680105 грн., тому вартість 2/4 частини придбаної квартири складає 340 052,50 грн. Спільна сумісна власність на дану квартиру, яка підлягає поділу між сторонами, складає 1/4 частини спірної квартири. Оскільки відповідач продав автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 , тобто на власний розсуд розпорядився спільним транспортним засобом, придбаним у шлюбі, позивачка вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню грошові кошти за належну позивачці частину в розмірі 26287 грн.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_3 придбана за спільні кошти подружжя. Відповідач вважає, що квартиру слід поділити на чотирьох: позивачку, відповідача та двох дітей, тобто кожному виділити по 1/4 частини квартири, враховуючи інтереси дітей, а також те що позивачка в квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує. Придбаний у шлюбі автомобіль ВАЗ 21104, відповідач за згодою дружини передав брату - ОСОБА_4 . Потім автомобіль повернувся у власність сина, який у січні 2017 року продав автомобіль. Враховуючи, що спірний автомобіль на час розірвання шлюбу у спільній власності подружжя не перебував, не погоджується на виплату компенсацію позивачці за 1/2 частину автомобіля.

Суд, вислухавши представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

22.01.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування сторін у шлюбі, 06.12.2006 згідно договору купівлі-продажу подружжя придбали квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яку було зареєстровано за позивачкою.

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в Харківській області автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 з 31.05.2007 р. перебував на обліку та був зареєстрований за ОСОБА_2 . З 01 липня 2016 року автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 згідно договору купівлі-продажу перереєстрований на нового власника - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - сина позивачки та відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 року шлюб між сторонами розірваний.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що встановлено ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В обґрунтування доводів позову про те, що 2/4 частини спірної квартири позивачка придбала за особисті грошові кошти, ОСОБА_1 надала складену нею розписку від 06.12.2006, згідно якої вона для придбання квартири взяла у своєї бабусі ОСОБА_3 27000 доларів США та зобов`язалась провести в квартирі ремонт, надати ОСОБА_3 право по життєвого проживання, а також разом з ОСОБА_9 взяти на себе витрати на поховання ОСОБА_3 та проведення поминальних обрядів після смерті ОСОБА_3 . Крім того, позивачка надала акт передачі грошей, згідно якого 06.12.2006 прийняла від ОСОБА_3 27000 доларів США згідно виконання зобов`язань за розпискою від 06.12.2006 р.

Проте, факт отримання грошей 06.12.2006 позивачкою не підтверджений належними та допустимими доказами, враховуючи, що текст розписки складений позивачкою; докази того, що розписка та акт передачі грошей підписані ОСОБА_3 , відсутні; доказів, підтверджуючих той факт, що за вказані в розписці грошові кошти була придбана спірна квартира, позивачкою не надано; відповідач проти зазначених фактів заперечує, наполягаючи на тому, що спірна квартира була куплена грошові кошти їх подружжя, а про наявність наданої позивачкою розписки він дізнався під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не довела, що частина сплачених за придбання спірної квартири грошових коштів, отримані згідно розписки та акту передачі грошей від 06.12.2006 від ОСОБА_3 , а також того факту, що вказані в розписці від 06.12.2006 грошові кошти є особистою власністю позивачки та були витрачені на придбання спірної квартири.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17).Позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що на придбання спірної квартири витрачались її особисті грошові кошти.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_3 набута сторонами під час шлюбу, квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, слід визнати за подружжям, за кожним, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, а тому суд дійшов висновку про поділ спірного майна між сторонами саме виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у розмірі 26 287 грн. за частку в спільній сумісній власності подружжя на автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VІN) НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Автомобіль ВАЗ 21104 1596 (VIN) НОМЕР_1 був куплений під час шлюбу і перебував у власності подружжя з 31.05.2007 р. по з 01.07.2016 р.

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 р., тобто більше ніж через рік після вибуття з власності подружжя спірного автомобіля. В позовній заяві про розірвання шлюбу від 01.08.2017 позивачка вказала, що «спору про поділ майна, що є нашою спільною власністю, не має», що на час складання позову, спірний автомобіль більше року не перебував у власності подружжя. В рішенні Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 р., яким розірвано шлюб, також зазначається, спору про розподіл майна на час розгляду справи між сторонами немає (а.с.81, 84-85).

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошових коштів у розмірі 26 287 грн. за частку в спільній сумісній власності подружжя на автомобіль ВАЗ 21104 задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3400 грн. 52 коп., враховуючи вартість майна, на яке визнано право власності, часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та звільнення її від сплати судового збору як інваліда 2 групи.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поділити майно подружжя наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину квартири №56, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину квартири №56, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3400 грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2020 р.

СУДДЯ