ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3314/20 Справа № 212/7866/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі-Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 27 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що він в період з 22.04.2008 року по 21.06.2019 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування, цеху шламового господарства ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

21.06.2019 звільнений з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.06.2019 року №963 ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, екзема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійне. Діагноз встановлений на підставі стажу роботи в шкідливих умовах 18 років 9 місяців.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.07.2019 року, в пункті 18 встановлено, що причиною виникнення профзахворювання: - пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 70% в повітрі робочої зони в 1,5 рази перевищує ГДК; еквівалентний рівень переривчастого шуму після обчислення на 5 дБА перевищує граничнодопустимий рівень.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №054878 від 20.08.2019 року позивачу первинно та безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме 20% -ХОЗЛ та 5% по нейросенсорній приглухуватості.

Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду пов`язану із втратою здоров`я в розмірі 146 055 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок), без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1053,00 грн.(одну тисячу п`ятдесят три гривень 00 копійок).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити оскаржуване судове рішення, зменшивши суму стягнутої судом моральної шкоди до 25000 грн. та витрат на правничу допомогу до 500 грн.

Зазначає, що актом розслідування професійного захворювання від 05.07.2019 року не встановлено винних осіб підприємства відповідача, які б знаходились у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди. Вказує, що судом не взято до уваги той факт, що позивач перед працевлаштуванням на підприємство відповідача мав трудові відносини з іншими підприємствами, де також працював в умовах праці з важкими та шкідливими факторами, аналогічними з ПрАТ «ЦГЗК», що позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Скаржник вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між отриманим професійним захворюванням і діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, хоча позивач мав можливість їх змінити, помінявши місце роботи або перекваліфікувавшись на іншу спеціальність.

Окрім того, відповідач не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що його визначено з порушенням принципу розумної достатності. При цьому, скаржник звертає увагу на те, що відсутність встановлення позивачу групи інвалідності свідчить про відсутність анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, несприятливого прогнозу відновлення працездатності внаслідок професійного захворювання зі стійким порушенням професійних здібностей. Наводячи у скарзі аналогічні справи по відшкодуванню моральної шкоди з такими ж показниками втрати професійної працездатності, відповідач вказує на те, що визначена судом моральна шкода є занадто завищеною, майже вдвічі.

Також, не погоджується відповідач і з розміром правової допомоги, стягнутої судом з відповідача на користь позивача, вказуючи на те, що справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а зазначена у п.7 акту приймання-передачі правової допомоги за представництво адвокатом Карнаух Т.В. інтересів позивача у суді в сумі 1200 грн., яка стягнута судом, не підлягала стягненню, тому позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягала задоволенню частково.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивачОСОБА_1 в період з 22.04.2008 року по 21.06.2019 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування, цеху шламового господарства ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 21.06.2019 звільнений з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.06.2019 року №963 ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, екзема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійне. Діагноз встановлений на підставі стажу роботи в шкідливих умовах 18 років 9 місяців.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.07.2019 року, в пункті 18 зазначено, що причиною виникнення профзахворювання: - пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 70% в повітрі робочої зони в 1,5 рази перевищує ГДК; еквівалентний рівень переривчастого шуму після обчислення на 5 дБА перевищує граничнодопустимий рівень.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №054878 від 20.08.2019 року позивачу первинно та безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме 20% -ХОЗЛ та 5% по нейросенсорній приглухуватості.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався нормами статей 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем, виникли під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК», а отже наявні всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05.07.2019 року, де у пункті 17 зазначено, обставинами виникнення професійного захворювання у позивача стала його праця слюсарем черговим та з ремонту устаткування цеху шламового господарства по ремонту механічного устаткування дільниці, а причиною виникнення професійного захворювання встановлена недосконалість технологічного процесу, підпадав під вплив на організм аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму, параметри яких перевищували нормативні (а.с.6).

Також, у акті зазначено, що профмаршрут праці на МПП «Вікам» монтажником в період часу з 23.02.2004 по 07.04.2008 р. що становить 4 роки та 1 місяць, також слугував підставою для встановлення професійного характеру захворювання.

З наведених вище підстав, колегія суддів не сприймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні професійних захворювань у позивача, до того ж, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд, внаслідок професійних захворювань позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації , тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача ОСОБА_1 , незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності - 25% безстроково без встановлення групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача визначив позивачу компенсацію в розмірі 40000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Колегія суддів повністю погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, і в цій частині відхиляє доводи скаржника щодо невідповідності визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Між тим, колегія суддів погоджується із доводами скаржника щодо невірного визначення судом розміру судових витрат пов`язаних із правничою допомогою.

Так суд перевірив та встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Карнаух Т.В., 30 серпня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якому ОСОБА_1 надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, підготовці справи до розгляду та складанні позовної заяви(а.с.39).

Згідно акту приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 02.09.2019 року, ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 винагороду в сумі 3900,00 гривень, що підтверджується касовим ордером №42 від 30.08.2019 року (а.с.38,40).

Суд стягнув, з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з правничою допомогою пропорційно до задоволених вимог в сумі 1053,00 гривень.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидви сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з правничою допомогою пропорційно до задоволених вимог в сумі 1053,00 гривень, виходив з суми 3900 грн., яка підтверджена актом приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 02.09.2019 та касовим ордером №42 від 30.08.2019 року, однак, як правильно зазначив відповідач в апеляційній скарзі, ця справа була розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже розмір відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню на суму вартості послуг адвоката за представництво в суді інтересів позивача, які не були надані позивачу адвокатом, тобто на 1200 грн.

Таким чином, відповідно до задоволеної судом першої інстанції частини позовних вимог, розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню з 1053,00 грн. до 739,45 грн., відповідно розрахунку: 3900 грн.-1200 грн. = 2700 грн. х 40000 грн./146055 грн, що дорівнює 739,45 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стягнутого з відповідачаПриватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 , зменшивши його з 1053,00 (однієї тисячі п`ятдесяти трьох гривень 00 копійок) грн. до 739,45 (сімсот тридцяти дев`яти гривень сорока п`яти копійок) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: