ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1502/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2465/17 Категорія: 304090000 Русаков Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Потієнко Тетяна Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року, постановленого у складі судді Русакова Г.С., -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 4 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке надалі перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 910/06-034-334 відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 40 000 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим ст. 1 Договору зі сплатою 14 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором до 1 червня 2018 року або достроково у випадках, передбачених Договором.

30 березня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої банком реструктуризовано кредитну заборгованість з валюти доларів США на гривню, зменшено відсоткову ставку до 1 % річних.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив позичковий рахунок та надав суму кредиту готівкою, однак відповідач в порушення умов договору кошти у визначені строки не повертає, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед банком.

Позивачем було надіслано ОСОБА_1 вимогу про термінову сплату заборгованості, проте дана вимога в добровільному порядку відповідачем виконана не була.

Неналежне виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 7 червня 2017 року складає 211 400,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом 188 022, 16 грн., заборгованість за відсотками 21 100, 27 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1769, 52 грн., інфляційні втрати за відсотками 508, 27 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-334 від 4 червня 2008 року в сумі 211 400,22 грн. та судові витрати в сумі 3171,00 грн.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 1 березня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-334 від 4 червня 2008 року в сумі 211 400,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3171 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачкою ОСОБА_1 порушено вимоги кредитного договору, а саме не виконано належним чином, в обумовлені строки, зобов`язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитним договором, а тому позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просила заочне рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом було допущено подвійне стягнення заборгованості, оскільки заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-334 від 4 червня 2008 року в сумі 105 061,59 грн. Позивачем надано копію договору про відновлення кредитної лінії, яка не містить підпису відповідача. Крім того, позивач не вказав всіх обставин, що між сторонами 12 квітня 2006 року було укладено кредитний договір із цільовим призначенням придбання магазину. В подальшому було укладено ряд договорів, що змінювали умови та строки кредитування до 2040 року. Розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем не є належним та достатнім доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором та саме в такому розмірі є необґрунтованим. Крім того, позивачем не було надано виписки з особового рахунку ОСОБА_1 . Позивач не підтвердив надіслання відповідачу вимоги про погашення заборгованості.

Крім цього, даний спір не підсудний суду загальної юрисдикції, оскільки позивачем не надано інформацію суду в повному обсязі стосовно того, що сторона договору є суб`єктом господарювання, цільове призначення кредитних коштів, згідно п.1.2 договору № 910/03-021-050 від 12 квітня 2006 року є купівля нежитлової будівлі магазину, тобто дані кошти були отримані для використання їх у підприємницькій діяльності.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 18 листопада 2020 року залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до участі у справі в якості правонаступника позивача Публічного акіонерного товариства «Укрсоцбанк».

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 4 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334, відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах визначених цим договором. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 01 червня 2018 року.

Відповідно до п.1.1.1. договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14% річних та комісії, в розмірі та в порядку визначеному у додатку №2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 40 000 доларів США з вказаним графіком зниження максимального ліміту заборгованості (т.1. а.с.7-11).

Відповідно до п.2.2. договору моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника кредитних коштів в сумі кредиту згідно з умовами даного договору.

27 березня 2015 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року, яким було збільшено процентну ставку за договором до 15 %. Вказано, що погашення кредиту буде здійснюватися в порядку, визначеному в таблиці, до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з липня 2008 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 1 червня 2018 року включно на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 14-17).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та розмірі, визначеному пунктами 2.7, 2.9 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 3.2.3, 3.3.16 цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку із неповерненням ОСОБА_1 отриманих 30 березня 2015 року коштів в сумі 211 495,65 грн. за Договором відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року станом на 27 вересня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 211 400,22 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 188 022, 16 грн., заборгованість за відсотками 21 100, 27 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1769, 52 грн., інфляційні втрати за відсотками 508, 27 грн. (т.1 а.с. 4).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтями 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, встановивши наявність заборгованості ОСОБА_1 за Договором відновлювальної кредитної лінії, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості за кредитом, процентами, а також пені та інфляційних втрат у зв`язку із порушенням виконання зобов`язань за Договором.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що судом було допущено подвійне стягнення заборгованості, оскільки в іншій цивільній справі заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року вже було стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-334 від 4 червня 2008 року в сумі 105 061,59 грн.

Так, зі змісту пункту 1.1.1. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334 вбачається, що надання кредиту здійснюється окремими частинами, тобто траншами в межах встановленого кредитного ліміту і позивач в даній справі ставить вимогу про стягнення суми боргу з нарахуванням заборгованості по відсотках та пені, по кредитних коштах, отриманих ОСОБА_1 30 березня 2015 року в розмірі 211495,65 грн.

Тобто, заборгованість з відповідачки стягнута за різними траншами в межах одного Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 910/06-034-334, укладеного між сторонами 04 червня 2008 року, що свідчить про відсутність подвійного стягнення.

Вказане підтверджується Договором про внесення змін №1 від 27 березня 2015 року до Договору кредиту № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Також, є безпідставними твердження скаржника стосовно того, що позивачем надано копію договору про відновлення кредитної лінії, яка не містить підпису відповідача. Дані доводи спростовуються самим договором з якого вбачається, що підпис ОСОБА_1 міститься на кожному аркуші договору в правому нижньому куті (т.1 а.с.7-11).

Доводи скаржника стосовно того, що розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем не є належним та достатнім доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів про неналежність розрахунку позивача не надала жодного доказу відповідно до норми ст. 81 ЦПК України та не надала свого розрахунку, який би спростував розрахунок позивача чи докази погашення заборгованості.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника, що даний спір не підсудний суду загальної юрисдикції, оскільки позивач в обгрунтування даних доводів посилається на зміст п.1.2 договору № 910/03-021-050 від 12 квітня 2006 року, який не стосується предмету даного позову та не спростовує виникнення у відповідача заборгованості за Договором № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року. Крім того, зі змісту п. 1.2 договору № 910/06-034-334 від 04 червня 2008 року вбачається, що він укладений із фізичною особою ОСОБА_1 на споживчі цілі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору при поданні апеляційної скарги на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 1 березня 2018 року в сумі 4756, 50 грн. до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то колегія суддів вважає за доцільне стягнути дані кошти з відповідачки в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 4756,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 2 грудня 2020 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова