Провадження № 2/522/6453/20
УХВАЛА

01 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування Рішення Одеської міської ради №1133-V від 05.04.2007 року, яким затверджені Правила устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси,-

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В. слухається цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування Рішення Одеської міської ради №1133-V від 05.04.2007 року, яким затверджені Правила устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 01 грудня 2020 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення засідання без його участі, у зв`язку із неявкою позивача без поважних причин. Також подав заяву про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, а також обґрунтування відповідача у заяві про закриття провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальний актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

Вжитий у цій статті термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, предметом спору у позові визначено рішення Одеської міської ради № 1133-У від 05.04.2007 року «Про затвердження Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України, посилаючись на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер. розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Визначені законодавцем критерії віднесення того чи іншого акту до категорії «нормативно-правового» містяться у Порядку подання нормативно- правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5 (далі - Порядок № 34/5).

Відповідно до п. 1.2 Порядку №34/5 (в редакції від 03.09.2006 року, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) цей Порядок установлює процедуру підготовки та подання до Міністерства юстиції України нормативно-правових актів Національного банку України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, інших органів, акти яких підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства, а також єдиний механізм їх розгляду та державної реєстрації у Міністерстві юстиції України.

Згідно з п. 1.4 Порядку № 34/5 нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить НОРМИ права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування; розпорядчий документ - акт, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо- розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення ФУНКЦІЙ відповідно до наданої компетенції на основі і на виконання Конституції та законів України, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Визначення нормативно-правового акту міститься також і в чинній редакції КАС України, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 якого нормативно- правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє /скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

У свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх постановах (зокрема, але не виключно, від 28.02.2020 року у справі № 235/2931/16-а, від 13.03.2020 року у справі № 826/27282/15, від 29.04.2020 року у справі № 826/7188/16) зазначає про те, що для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки:

- приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою;

- містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми;

- розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Так, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах Фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно- правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативні правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень передбачений ст. 264 КАС України.

Пунктом 1.2 вищевказаних Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси (надалі -Правила) прямо зазначає, що ОСОБА_2 встановлюють вимоги і процедуру організації на морському узбережжі міста Одеси масового відпочинку з метою задоволення рекреаційних потреб населення, забезпечення потреб населення, забезпечення безпеки їхнього життя і здоров`я в період купального сезону, а також порядок використання пляжних ділянок морського узбережжя, не призначених для організованого масового відпочинку населення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Одеської міської ради підпадає під вищевказане визначення нормативно-правового акту та прийнято під час здійснення ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Суд звертає увагу, що серед нормативно-правових актів, оскарження яких розглядаються (вже розглянуті) в порядку адміністративного судочинства судами зокрема є:

- Правила приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації міста Одеси, затверджені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року № 632 (справа № 522/15306/16);

- Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затверджене рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 року № 1251-VI (справа № 1540/4632/18);

- Порядок розміщення вивісок на території міста Одеси, затверджений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року № 178 (справа № 420/10413/20).

Так, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.?

Таким чином, розглянувши позовні вимоги позивача суд вважає, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що позов пред`явлено до Одеської міської ради з вимогами визнання незаконним та скасувати Рішення Одеської міської ради №1133-V від 05.04.2007 року, яким затверджені Правила устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, провадження у даній справі повинно бути закрито, при цьому роз`яснити позивачу право звернутись в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування Рішення Одеської міської ради №1133-V від 05.04.2007 року, яким затверджені Правила устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси - закрити, у зв`язка з тим, що справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя А.В. Науменко

01.12.2020