КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9713/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , до яких приєдналася ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання з ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини та про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги,-

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Позовна заява мотивована тим, що двоюрідна сестра позивачки - ОСОБА_6 , яка була дружиною ОСОБА_5 , з грудня 1972 року була призначена опікуном позивачки і з цього часу вони усі проживали однією сім`єю як мати, батько та вона як їх донька. 17 жовтня 1984 року їх сім`ї було надано квартиру

АДРЕСА_1 , яка 10 березня 1999 року була приватизована ними у рівних частках. Після смерті опікуна ОСОБА_6 09 липня 2012 року позивачка залишилася проживати разом з ОСОБА_5 , між ними були добрі стосунки, вони мали спільний побут, вели спільне господарство, він вважав її своєю донькою, й ще раніше - 18 липня 1990 року вона навіть змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 » та мала це прізвище до свого одруження 16 серпня 1997 року з ОСОБА_8 . ОСОБА_5 мав похилий вік та тяжко хворів, а вона доглядала та піклувалася про нього до його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і позивачка його поховала. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. Від попередніх шлюбів спадкодавець мав двох дітей: сина ОСОБА_9 та доньку ОСОБА_3 , які проживають у Росії та позашлюбну доньку ОСОБА_4 , які є спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом. Остання звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа. Син померлого ОСОБА_9. із заявою про прийняття спадщини не звертався, а донька ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадщини на користь позивачки. ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 понад п`ять років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, до яких приєдналася ОСОБА_3 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилаються на порушення норм матеріального і процесуального права. Суд не врахував, що вони з померлим ОСОБА_5 протягом майже 30 років проживали однією сім`єю, що підтверджено наявними в справі письмовими доказами, показаннями допитаних судом свідків. Зокрема, свідки підтвердили та вказували, що померлий ОСОБА_5 вважав позивачку донькою, а вона його батьком, що саме позивачка доглядала ОСОБА_5 і вони мали спільний побут. Позивачка ОСОБА_1 переїхала у квартиру в м. Бровари лише після смерті спадкодавця ОСОБА_5 . Вважають, що у суду були всі підстави для визнання позивачки спадкоємицею першої черги, оскільки вона надала достатньо доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_5 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , до яких приєдналася ОСОБА_3 , залишені без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєдналася ОСОБА_3 , задоволено частково, скасовано постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2018 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити. Третя особа ОСОБА_3 підтримала апеляційні скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник просять відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

У зв`язку із смертю матері позивачки ОСОБА_1 , за згодою її батька на підставі рішення Ленінської районної Ради народних депутатів Чернівецької області № 480/24 від 17.12.1982 року її опікуном призначена ОСОБА_6 , яка перебувала з 27.12.1972 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

На підставі ордеру № 50088 серія Б від 17.10.1984 року ОСОБА_5 на сім`ю з трьох осіб : він, його дружина та підопічна ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було надано квартиру АДРЕСА_1 і усі ці особи були зареєстровані в зазначеній квартирі.

18.07.1990 року ОСОБА_1 (позивачка) змінила прізвище та по батькові на ОСОБА_1 .

16.08.1997 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на " ОСОБА_1 ".

10.03.1999 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована на трьох осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_18 та ОСОБА_1 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 померла .Спадщину після неї фактично прийняв її чоловік ОСОБА_5 , однак свідоцтва про право власності у порядку спадкування він не оформив.

31.10.2012 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір купілі-продажу, за яким продав їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , належної йому після приватизації, внаслідок чого позивачка стала власницею 2/3 частин зазначеної квартири .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом є його діти від попередніх шлюбів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9. , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4. , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 до 15-й Київської державної нотаріальної контори звернулися діти спадкодавця: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 .

В подальшому ОСОБА_3 відмовилася від своєї частки у спадщини на користь позивачки.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що вона проживала разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 однією сім`єю з дитинства та до дня його смерті, піклувалася про нього, доглядала його з урахуванням того, що він був хворий та перебував у безпорадному стані, потребував її допомоги, а відтак є усі підстави для визнання її спадкоємицею та зміни черговості у спадкуванні.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_1 посилалася на показання свідків та її реєстрацію і укладання нею цивільно-правових угод за адресою квартири АДРЕСА_1 , де вони проживали разом, а саме, договору про надання телекомунікаційних послуг від 06.02.2013 року укладеного між нею та ПАТ «Укртелеком», договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 21.11.2012 року, укладеного між нею та КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м.Києві ради», договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.11.2012 року, укладеного між нею та КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, замовлення-угоди із ПП ОСОБА_20 .

Разом з тим, укладення ОСОБА_1 угод щодо утримання та надання послуг по квартирі, співвласником якої вона є, не свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Допитані судом на вимогу позивачки свідки зазначили, що їм достеменно невідомо, з чого складався бюджет позивачки та спадкодавця та чи був він спільним, чи несли вони спільні витрати.

Як встановлено судом ОСОБА_1 з серпня 1997 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , з яким вона проживає однією сім`єю і саме з ним має спільний бюджет. Проживаючи разом, вони придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 надала суду медичну документацію ОСОБА_5 , з якої убачається, що у 1977 році останньому був встановлений діагноз - гіпертонічна хвороба І ступеню. У 1979 році встановлено діагноз - ішемічна хвороба серця. У 1980 році він проходив лікування виразки 12-ти палої кишки, у 1981 році лікувався від виразкової хвороби. У 1998 році був встановлений діагноз - стенокардія, атеросклероз венозних артерій серця, атеросклеротичний кардіосклероз, ХНК І. У 2008 році встановлено діагнози - кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ степеню, виразкова хвороба, варикозна хвороба вен нижніх кінцівок. У 2009 році були встановлені діагнози - хронічний панкреатит, сечо-сольовий діатез, холецистит. У 2004 році ОСОБА_5 проходив лікування хронічного холециститу з холестерозом стінок жовчного міхура і плаваючим мікролітом в порожнині, мікролітіаз правої нирки. У 2005 році виявлено перші ознаки остеопорозу. У 2011 році лікувався від гіпертонічної хвороби. У 2012 році проходив лікування щодо стенокардії, вегетосклеротичного кардіосклерозу, хронічного панкреатиту, проктиту, акт. І ст. на фоні діарейного синдрому, хронічного геморою ІІ-ІІІ ст., атеросклеротичного аортокардіосклерозу, гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, ерозивного гастриту. Згідно відповіді з Київської міської клінічної лікарні № 3 від 27.07.2015 року ОСОБА_5 протягом 2008-2013 року знаходився на лікуванні в даному медичному закладі в кардіологічному відділенні для хворих на інфаркт міокарда: з 05.07.2008 року по 16.07.2008 року з діагнозом ішемічна хвороба серця: нестабільна стенокардія; з 01.10.2012 року по 15.10.2012 року з діагнозом: ішемічна хвороба серця: нестабільна стенокардія з вогнищами ішемії по передньо-верхівково-боковій лінії лівого шлуночка; з 09.01.2013 року по 24.01.2013 року з діагнозом: ішемічна хвороба серця: повторний Q інфаркт міокарда передньо-перегородочно-верхівково-бокової області лівого шлуночка. 09.01.2013 року ОСОБА_5 поступив до Київської міської клінічної лікарні № 3 по швидкій допомозі з діагнозом ІХС: гострий повторний передньо-септально-верхівковий інфаркт міокарда від 02.02.2013 року, а 24.01.2013 року був переведений в КМКЛ № 5 в реанімаційне відділення.

Разом з тим, ОСОБА_5 група інвалідності не встановлювалася, висновок МСЕК про те, що він потребує сторонньої допомоги та догляду, відсутній. Більш того, з 01.12.2000 року й до дня своєї смерті ОСОБА_5 працював налагоджувальником верстатів та маніпуляторів з ПК 6 р. дослідно-експериментальної дільниці виробничого цеху № 1 в ПАТ «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для промислового комплексу», мав заробітну плату та отримував пенсію.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_5 працював, не визнавався таким, що потребує сторонньої допомоги, і не перебував у безпорадному стані. ОСОБА_1 визначила стан ОСОБА_5 як частково безпорадний, оскільки він був особою похилого віку і в силу вікових змін мав чисельні захворювання.

ОСОБА_5 мав три рахунки в ПАТ "Ощадбанк України" із залишком грошових коштів на них на час його смерті у загальному розмірі 18 1578,05 грн.

Крім того, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі понад 5 років, за згодою свого чоловіка, позивачка ОСОБА_1 31 жовтня 2012 року уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належної йому 1/3 частини квартири.

ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 протягом п`яти останніх років, перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані і його потреби у сторонньому догляді. Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 мала добрі стосунки з ОСОБА_5 , який є чоловіком призначеного їй у 1982 році опікуна, турбота з боку позивачки і надання допомоги у похилому віці ОСОБА_5 не може бути підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю та зміни черговості спадкування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , до яких приєдналася ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.