РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мальцева С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, пов`язаної із порушенням прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2020 року ОСОБА_2 (далі - позивач), діючи через свого представника - адвоката Блащук Т.В., звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідача), в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2 050 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. та судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 лютого 2020 року він разом зі своєю сім`єю прибув до готелю «Whiteberry», попередньо забронювавши готельний номер. Вартість проживання за одну добу становила 2 050 грн. 00 коп., що підтверджується рахунком-фактурою № 33 від 20 лютого 2020 року. За першу добу проживання вартість становила 1 025 грн. 00 коп., що було попередньо обумовлено, у зв`язку із заїздом в пізній час. Зранку, 21 лютого 2020 року на стійці реєстрації його попросили оплатити всю суму проживання за всі дні наперед та додатково 1 000 грн. 00 коп. завдатку, що ним і було зроблено. При цьому, жодних підтверджуючих документів надано не було. 24 лютого 2020 року він повідомив на стійку реєстрації, що у зв`язку із хворобою дітей вимушений виїхати з готелю до 12 год. 00 хв. 24 лютого 2020 року. На що йому повідомили, що кошти за останню добу зможуть повернути лише в сумі 1 250 грн. 00 коп. Він не погодився із даною пропозицією, оскільки фактично ним не було отримано послуг в період з 24 лютого 2020 року по 25 лютого 2020 року. Через відмову видати документи і вимагання грошей він викликав патрульну поліцію для встановлення факту протиправних дій з боку співробітників готелю. Лише після написання відповідної заяви він отримав рахунок-фактуру та квитанцію. Коштів за останню добу йому повернуто так і не було. Оскільки послуги з обслуговування проживання у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 24 лютого 2020 року по 25 лютого 2020 року надані не були, тому плата за них підлягає стягненню з відповідача. Також, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, розмір моральної шкоди він оцінює у 20 000 грн. 00 коп.

15 жовтня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а доводи, що в ній викладені, законодавчо необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Вказує, що 20 лютого 2020 року позивач, попередньо забронювавши номер на п`ять діб з 20 лютого по 25 лютого 2020 року, заселився в готель «Whiteberry», володільцем та оператором якого є відповідач як фізична особа-підприємець. 21 лютого 2020 року позивачем було оплачено послуги за проживання в готелі згідно рахунку № 33 від 20 лютого 2020 року у розмірі 9 315 грн. 50 коп. Одразу після оплати послуг йому було виписано квитанцію № 043452 від 21 лютого 2020 року про сплату послуг, яку ОСОБА_2 одразу не отримав з невідомих їй причин. Під час заселення було заповнено реєстраційну картку гостя, в якій позивач засвідчив своїм підписом ознайомлення з Правилами проживання в готелі «Whiteberry». Зазначає, що між позивачем та нею було укладено договір на бронювання та готельне обслуговування, який є публічним договором в розмінні ст. 633 ЦК України. Умови договору викладені в Правилах проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з якими ознайомився, а отже погодився позивач. Дані правила розміщено як на стійці реєстрації готелю, так і в мережі інтернет на сайті готелю за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до п. 44 Правил проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », гість може анулювати номер без штрафних санкцій за 30 днів до дати заїзду (в цьому випадку внесена передоплата повертається гостю в повному обсязі), при скасуванні бронювання в період менш ніж за 30 днів до дати заїзду, передоплата повертається гостю в повному обсязі тільки в разі бронювання даного номера на ці дати іншим гостем. При достроковому виселенні з готелю 24 лютого 2020 року позивачу у відповідності до правил проживання попередня оплата поверненню не підлягала, оскільки номер не було і не могло бути заброньовано іншим гостем. Натомість, за власною ініціативою нею було запропоновано повернути частину передоплати у розмірі 50 % від вартості проживання за останню добу, що підтверджує позивач в позовній заяві. Таким чином, вона як фізична особа-підприємець діяла у відповідності до умов укладеного з позивачем договору про бронювання та надання готельних послуг та жодним чином не порушувала його права як споживача. Тому вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2 050 грн. 00 коп. є безпідставною та необґрунтованою. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначає, що нею не було порушено права позивача, тому така вимога є безпідставною. Крім того, позивачем не надано жодних доказів понесених моральних страждань.

26 жовтня 2020 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що посилання відповідача на правила проживання в готелі не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі правила не можуть суперечити законодавству. Правила проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині анулювання бронювання розраховані на випадки, коли таке анулювання відбувається перед поселенням. Разом з тим, попередити готель про дострокове розірвання договору вже під час проживання за 30 днів технічно не можливо, оскільки строк проживання складав 7 днів. Таким чином, умова договору в частині попередження про анулювання бронювання за 30 днів не може застосовуватись до ситуації позивача. Вказує, що відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах встановлених цим кодексом, іншим законом, або домовленістю сторін. Вважає, що відмова від виконання договору можлива як до початку надання послуги (і в такому випадку строк попередження у 30 днів є реальним і логічним), так і будь-який час її надання (наприклад, виїзд з номера готелю достроково). Укладений позивачем договір є публічним і є договором про приєднання, відтак позивач не міг змінити умови договору при його укладенні. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частиною 7-9 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Вважає, що є підстави для визнання недійсною умову договору про надання послуг готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині анулювання бронювання. Крім того, той факт, що квитанція була виписана, не спростовує факту, що вона не була надана. ОСОБА_2 стверджує, що квитанція не була надана вчасно, тоді як обов`язок готелю її видати визначено законом. Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Оскільки право позивача як споживача було порушено, відтак у нього є всі підстави для відшкодування моральної шкоди. Особливо, зважаючи на грубу поведінку відповідача, який користуючись тим фактом, що позивач через хворобу дитини перебував у непевному та тривожному стані, порушив його права.

Одночасно з відповіддю на відзив представник позивача подала заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, в якій просить визнати недійсним договір про надання послуг готелю в частині повернення передоплати виключно в разі попередження про анулювання бронювання за 30 днів.

23 листопада 2020 року відповідач подала заперечення, в яких окрім інформації зазначеної у відповіді на відзив, вказала, що правомірність її дій щодо повернення лише 50% від вартості проживання за останню добу підтверджено інспекторами Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в ході проведення позапланової перевірки за заявою ОСОБА_2 щодо дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та відображено в Акті перевірки № 0204 від 21 жовтня 2020 року.

Одночасно відповідач подала заперечення на заяву про визнання недійсним правочину, пов`язаному з предметом спору, в яких просить відмовити в її прийнятті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів у ньому наведених, та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, з підстав викладених в відзиві, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що відповідач діяла в рамках законодавства України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про туризм» з позивачем було укладено договір готельного обслуговування. Умови договору викладені в правилах проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », і при заселенні ОСОБА_2 був з ними ознайомлений. Пунктом 44 вказаних правил передбачені випадки ануляції бронювання в готелі. Оскільки про анулювання заброньованого номера готель не було попереджено за 30 днів, тому діють штрафні санкції - 100% вартості. Позивачу було запропоновано повернути 50 % від вартості проживання за добу, однак він відмовився від коштів. Стосовно заяви про визнання недійсним договору про надання послуг готелю в частині повернення передоплати виключно в разі попередження анулювання бронювання за 30 днів, вказав, що позивачем не вказано причин, які заважали йому включити відповідну вимогу до позовної заяви, тому заява не підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом та визнається сторонами, 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 було здійснено замовлення готельних послуг на проживання двох дорослих людей та однієї дитини з 20 лютого 2020 року по 25 лютого 2020 року в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рахунком-фактурою № 33 від 20 лютого 2020 року.

20 лютого 2020 року позивач разом зі своєю сім`єю заселився в готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а 21 лютого 2020 року здійснив оплату за проживання з 20 лютого 2020 року по 25 лютого 2020 року в розмірі 9 319 грн. 50 коп., що підтверджується квитанцією № 043452 від 21 лютого 2020 року.

Позивачем було заповнено реєстраційну картку гостя, в якій він засвідчив своїм підписом про ознайомлення з Правилами проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

24 лютого 2020 року позивач повідомив адміністрацію готелю, що вимушений виїхати з готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на одну добу раніше, в зв`язку з хворобою дітей та просив повернути кошти за вказану добу в сумі 2 050 грн. 00 коп., на що йому було відмовлено.

З довідки про результати проведення перевірки повідомлення ОСОБА_2 , зареєстрованого в ІТС ІПНП № 940 від 24 лютого 2020 року, виданої 27 лютого 2020 року Яремчанським ВП Надвірнянського ВП ГУНП, вбачається, що у ОСОБА_2 виник конфлікт з адміністрацією готелю «White Berry», представники якої відмовились повертати заявнику кошти в сумі 2 050 грн. 00 коп. за останню добу проживання, так як заявник вирішив виселитись раніше. Опитана в усній формі ФОП ОСОБА_3 пояснила, що повернення коштів за виселення з готелю після заселення неможливе, оскільки це не прописано умовами готелю. З даними умовами відпочиваючі ознайомлюються під час заселення або бронювання номерів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка.

Основні вимоги щодо користування готелями та аналогічними засобами розміщення усіх форм власності, що здійснюють свою діяльність на території України у сфері надання послуг розміщення (готельних послуг) споживачам, і регулюють відносини між споживачами (фізичними особами, які проживають в готелях або мають намір скористатися готельними послугами) та готелями, виконавцями цих послуг регламентуються Правилами користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 (далі - Правила).

Згідно п.3.1 Правил готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов.

Пунктом 3.6 Правил передбачено, що договір про надання основних готельних послуг споживачу вважається укладеним після оформлення документів на проживання (заповнення анкети, реєстрації) та засвідчується розрахунковою квитанцією.

Відповідно до п. 4.2. Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. При цьому, порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як встановлено судом 20 лютого 2020 року позивач заселився в готель «Whiteberry», а 21 лютого 2020 року здійснив оплату за проживання в розмірі 9 315 грн. 50 коп. Позивачем було заповнено реєстраційну картку гостя, в якій він засвідчив своїм підписом про ознайомлення з Правилами проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Дані правила розміщено в мережі інтернет на сайті готелю за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, сторони по справі уклали договір про надання готельних послуг і погодили його істотні умови. Позивач на виконання вимог договору оплатив послугу, а відповідач надав таку послугу.

В розділі правил оплати та умов бронювання Правил проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » передбачено, що гість може анулювати номер без штрафних санкцій за 30 днів до дати заїзду (в цьому випадку внесена передоплата повертається гостю в повному обсязі), при скасуванні бронювання в період менш ніж за 30 днів до дати заїзду, передоплата повертається гостю в повному обсязі тільки в разі бронювання даного номера на ці дні іншим гостем.

Отже, при достроковому виселенні з готелю 24 лютого 2020 року позивачу у відповідності до Правил проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » попередня оплата поверненню в повному обсязі не підлягала, оскільки номер не було заброньовано іншим гостем, що підтверджується таблицею бронювання номерів у вказаному готелі.

ФОП ОСОБА_3 було запропоновано повернути частину передоплати у розмірі 50 % від вартості проживання за останню добу в розмірі 1 025 грн. 00 коп., проте позивач від повернення вказаної суми відмовився.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 діяла у відповідності до умов укладеного з позивачем договору на готельне обслуговування та не порушували його права як споживача. Крім того, правомірність дій відповідача підтверджено актом від 21 жовтня 2020 року складеного за результатами проведення позапланової перевірки Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області за заявою ОСОБА_2 , яким встановлено відсутність порушень вимог законодавства.

Судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2 050 грн. 00 коп. необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї її сім`ї чи близьких родичів.

Оскільки в судовому засіданні не було встановлено порушення прав позивача, тому законні підстави для відшкодування йому моральної шкоди відсутні.

Щодо заяви позивача про визнання договору про надання послуг готелю недійсним в частині повернення передоплати виключно в разі попередження про анулювання бронювання за 30 днів необхідно врахувати наступне.

Позивач вказує, що Правила проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині анулювання бронювання розраховані на випадки, коли таке анулювання відбувається перед поселенням. Разом з тим, вказана умова не може застосовуватись до ситуації позивача, який у зв`язку з хворобою дітей, після поселення, вимушений був достроково розірвати договір з готелем.

Позивач зазначає підстави для визнання недійсною умову договору про надання послуг готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте не вказує причин, чому він не міг включити вказану позовну вимогу до позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення у справі, суд, за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний із предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із не залежних від нього причин.

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено об`єктивних причин, які б свідчили про те, що позивач не міг включити до позовної заяви вимогу про визнання недійсним договору про надання послуг готелю в частині повернення передоплати виключно в разі попередження про анулювання бронювання за 30 днів із не залежних від нього причин, тому відсутні підстави для визнання недійсним повністю чи у певній частині вказаного договору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, пов`язаної із порушенням прав споживача відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Фізична особа підприємець ОСОБА_3 місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Суддя О.О. Першко