27.02.2020 227/1320/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.,

при секретарі судового засідання Михайловській Т.П.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, якою просить стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину в розмірі 110 970,87 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дружину в розмірі 13 919,80 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що за виконавчими листами №2-1829 від 15.10.2012 року та №2/0514/1634/2012 від 07.09.2012 року, виданих Добропільським міськрайонним судом Донецької області, відкрито виконавчі провадження про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з відповідними змінами розміру в залежності від зміни прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.09.2012 року, та про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач сплачував відповідні аліменти, покладені судовими рішеннями, не в повному обсязі, у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість зі сплати аліментів на сина за період з 07.09.2012 року по 11.02.2019 року в розмірі 110 970,87 грн. та заборгованість зі сплати аліментів на дружину за період з 17.08.2012 року по 01.03.2015 року в розмірі 13 919,80 грн., що підтверджується відповідними розрахунками державного виконавця. Посилаючись на ст.196 СК України, позивач вважає, що у неї виникло право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за відповідними періодами, але не більше 100 відсотків заборгованості. За розрахунками позивача, розмір неустойки (пені)за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 07.09.2012 року по 11.02.2019 року складає 10 970,87 грн., а розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дружину за період з 17.08.2012 року по 01.03.2015 року складає суму 13 919,80 грн., які просить суд стягнути рішенням на її користь.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та вважають, що доводи, які викладені у позовній заяві щодо фактичного місця проживання дитини, є сумнівними та спірними, що може вплинути на аліментні зобов`язання, і, як наслідок, на виникнення права щодо стягнення відповідної недоїмки (пені), що підтверджується наданими ним письмовою довідкою та актом обстеження, виданих головою ЖБК «Молодіжний», з яких вбачається факт проживання з 29.03.2019 року по теперішній час дитини спільно з батьком.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні сторонами не оспорено того факту, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином позивача та відповідача, і що на утримання останнього та дружини ОСОБА_1 судовими рішеннями стягнуто аліменти.

Згідно довідки-розрахунку №14.27/22-42 від 23.01.2019 року, який зроблений державним виконавцем Добропільського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, заборгованість відповідача по виконавчому листу №2-1829 від 15.10.2012р. про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше

30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з відповідними змінами розміру в залежності від зміни прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, за період з 07.09.2012 року по 11.01.2019 року складає 110 970,87 грн. Нарахування аліментів здійснювалося державним виконавцем як для особи, яка не працює, по середній місячній заробітній платі по м. Добропілля Донецької області.

Також, на підставі довідки-розрахунку №14.27/22-153 від 23.01.2019 року, здійсненого державним виконавцем Добропільського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області, судом встановлено, що заборгованість по виконавчому листу №2/0514/1634/2012 від 07.09.2012року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 17.08.2012р. по 01.03.2015р. складає 13 919,80 грн. Нарахування аліментів здійснювалося державним виконавцем як для особи, яка не працює, по середній місячній заробітній платі по м. Добропілля Донецької області.

Відповідно до ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч.8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, з наведених норм законодавства вбачається, що розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем, а в разі існування спору розмір заборгованості по аліментам вирішується судом, за окремою заявою заінтересованої особи, тобто або стягувача або боржника.

При цьому, суд зазначає, що діюче законодавство дозволяє заінтересованій особі, яка не згодна з розміром заборгованості по аліментам звернутися до суду:

1. в порядку, передбаченому ст.477 ЦПК України, якою передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи;

2. звернутися до суду з позовною заявою про визначення розміру заборгованості по аліментах, яка розглядається за правилами позовного провадження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Судом достеменно встановлено, що відповідач дійсно знав про існування заборгованості по сплаті аліментів на дитину та на утримання дружини до трьох років, але до цього часу він не виявив жодних намірів оскаржити наведені вище розрахунки державного виконавця та не вимагав зупинення провадження до вирішення ним питання щодо визначення розміру заборгованості по аліментах.

Будь-яких інших розрахунків заборгованості з аліментів, складених державним виконавцем, сторонами до суду не надано.

Крім того, слід зазначити, що суд відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, якими оспорюється факт проживання дитини за певний період з матір`ю та ставиться під сумнів наявна заборгованість по сплаті відповідних аліментів, оскільки дані доводи не стосуються заявлених вимог та предмету спору, а оспорювання в тій чи іншій частині суми заборгованості зі сплати аліментів вирішується в окремому порядку, визначеному чинним законодавством. Доказів оспорювання цієї заборгованості, чи її скасування, чи звільнення особи від обов`язку сплачувати аліменти за розрахунковий період виникнення заборгованості в судове засідання відповідачем не представлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що станом на день розгляду цієї цивільної справи, надані позивачем довідки-розрахунки державного виконавця є дійсними і підстав вважати, що зазначені в них відомості не відповідають дійсності чи неправомірні, у суду не має.

Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів на дитину в період з 07.09.2012 року по 11.01.2019 року складає 110 970,87 грн. та по сплаті аліментів на дружину за період з 17.08.2012р. по 01.03.2015р. складає 13 919,80 грн.

Зі змісту позовних вимог та доданих розрахунків позивача вбачається, що вона просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) в таких розмірах і за такий період:

1. за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 07.09.2012 року по 11.02.2019 року в розмірі 110 970,87 грн.,що не перевищує 100 відсотків загальної суми заборгованості по сплаті відповідних аліментів,

2. за прострочення сплати аліментів на дружину за період з 17.08.2012 року по 01.03.2015 року в розмірі 13 919,80 грн., що не перевищує 100 відсотків загальної суми заборгованості по сплаті відповідних аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вимогами ч.ч. 2 та 6 ст.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Своїм висновком у постанові від 12 вересня 2018 року Верховний суд України визначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, враховуючи практику суду вищої інстанції, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?р=(А 1 х 1 %Q1 )+(А2х 1 %Q2)+ (Аnх 1 %Qn), де:

?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14- 37цс18).

Вивчивши розрахунки суми пені за прострочення сплати аліментів на дитину та дружину, зроблені позивачем, враховуючи норми ч.1 ст.196 СК України, суд вважає, що відповідні розрахунки є вірними, оскільки вони здійснені у відповідності до вимог діючого законодавства.

Згідно до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач належних та допустимих доказів будь-яких обставин, які б могли слугувати підставою для зменшення розміру неустойки (пені) до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Статтею 265 СК України встановлено, що баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, вимогами чинного законодавства, окрім сплати аліментів, в певних випадках встановлено додатковий обов`язок того з батьків, з якого присуджено аліменти, брати участь у додаткових витратах на дитину, а також визначений обов`язок бабусі та дідуся матеріально утримувати власних онуків.

Таким чином, в розумінні вимог ст.185 та ст.265 СК України доводи відповідача про те, що він та його батьки здійснювали додаткову матеріальну допомогу синові (та відповідно внукові) шляхом оплати деяких періодів за навчальний заклад та оздоровчих путівок, не є належними доказами та не стосуються заявлених вимог та предмету розглядуваного спору й спростовуються наявними в матеріалах справи належними довідками-розрахунками державного виконавця про розмір заборгованості зі сплати аліментів на дитину та на дружину.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Беручи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені в повному обсязі, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 768,4 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати належного судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 259 ч.6, 258-268, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Добропільським МРВ ГУМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , пеню за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 07.09.2012р. по 11.02.2019р. в сумі 110970 (сто десять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Добропільським МРВ ГУМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , пеню за прострочення сплати аліментів на дружину за період з 17.08.2012р. по 01.03.2015р. в сумі 13919 (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Добропільським МРВ ГУМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені в судовому засіданні 27 лютого 2020 року. Повний текст рішення складено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 03 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту цього рішення.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

27.02.2020