Справа № 545/1869/19
Провадження № 2/545/63/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі : головуючого судді - Гальченко О.О.,

за участю секретаря - Новак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 26.07.2019 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що рішенням Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Полтава - банк» від 14 березня 2018 року, Публічне акціонерне товариство «Полтава - банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Полтава - банк», про що свідчить здійснена 27 квітня 2018 року реєстрація нової редакції статуту Акціонерного товариства «Полтава - банк» та внесено запис до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Акціонерне товариство «Полтава - банк» є правонаступником всіх прав і зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк», Полтавського акціонерного банку «Полтава - банк». Скорочене офіційне найменування: АГ «Полтава - банк».

23 червня 2008 року між банком та гр. ОСОБА_1 ( позичальник ) був укладений кредитний договір № 1172 ( кредитний договір ), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100 000 гривень строком на 120 місяців з 23 червня 2008 року по 22 червня 2018 року зі сплатою 21 % річних на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно п. 2.2. кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі готівкових коштів з каси банку після безготівкового перерахування кредитних коштів з позикового рахунка на поточний ( картковий ) рахунок позичальника.

Відповідно до п. 5.1.1. банк зобов`язаний на умовах цього договору відкрити позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 і позичковий рахунок № НОМЕР_2 , та надати позичальнику кредит, зазначений в п. 1.1. цього договору, в порядку, передбаченому п. 2.2. даного договору. Банк виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 гривень. Згідно п. 1.2. кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється наступним шляхом:

-кредит позичальник погашає щомісячно, згідно графіку оплати кредитної заборгованості починаючи з 01.10.2008 року ( додаток № 1 до цього договору );

-нарахування процентів та комісії за користування кредитом проводиться банком щомісячно, не пізніше 25 числа кожного місяця;

-сплата процентів та комісії за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Якщо строк погашення кредиту, сплати процентів чи комісійних припадає на вихідний, святковий чи неробочий день, то строком повернення кредиту, сплати процентів, комісійних вважається наступний робочий ( банківський ) день.

Відповідно до п. 5.2.1. кредитного договору позичальник зобов`язався забезпечити повернення держаного кредиту та плати за користування кредитом відповідно до умов даного договору. Сплату кредиту, відсотків за користування ним проводити щомісячно, згідно графіку оплати кредитної заборгованості ( додаток № 1 ), шляхом безготівкового перерахування або готівкою в касу банка. Свої зобов`язання за кредитним договором гр. ОСОБА_1 не виконала, кредит у строки передбачені кредитним договором не повернула.

21.12.2012 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 1625/3533/12 провадження № 2/1625/1419/12 були задоволені позовні вимоги банку та стягнуто заборгованість по кредитному договору № 1172 від 23.06.2018 року станом на 13.09.2012 р. в сумі 165 023,92 гривень.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору стягненню на користь банку підлягає заборгованість:

-84 266,90 гривень - прострочена заборгованість за відсотками нарахованими з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р.;

-40 603,96 гривень - прострочена заборгованість за комісією нарахованою з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язуються надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Згідно ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Станом на 23 липня 2019 року заборгованість по кредитному договору № 1172 від 23.06.2018 року позичальником не сплачена.

Згідно п. 5.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язався сплатити банку суму пені, штрафу, а також суму збитків, у випадках, передбачених п.п. 6.2., 6.3. цього договору.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору при порушенні строків погашення основної суми кредиту або при неповній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів або при неповній сплаті нарахованих процентів, при порушенні строків погашення нарахованої щомісячної комісії або при неповній сплаті нарахованої щомісячної комісії, позичальник сплачує банку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати ) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, у банка є право на стягнення інфляційних втрат, а також 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення повернення боргу, у тому числі і за час перебування виконавчого документа у виконавчій службі.

Зазначена позиція, зокрема, сформульована :

В Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) де зазначено, що крім цивільно-правового договору, грошове зобов`язання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ці суми не є штрафною санкцією.

У Постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року ( Справа № 6-59цс13 ), у якій зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації ( плати ) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки ( пені ) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У Постанові Верховного суду України від 12 вересня 2011 року зазначається, що оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника а не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України є необгрунтованим.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові від 30 березня 2016 року судової палати у цивільних справах Верховного суду України.

У Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. містяться наступні висновки про правильне застосування норм права:

«...38. Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

39. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

40. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

41. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

42. За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях ( національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті ), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

43. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

44. Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання ( підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України ), так і на недоговірні ( деліктні ) зобов`язання ( підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України ).

45. Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань....»

Таким чином, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних можливо за весь період з часу виникнення прострочення і до моменту фактичного погашення боргу.

Позичальником не повернута заборгованість у розмірі 124 870,86 гривень, з яких :

84 266,90 гривень - прострочена заборгованість за відсотками нарахованими з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р.;

40 603,96 гривень - прострочена заборгованість за комісією нарахованою з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р..

Відповідно до розрахунку 3 % річних за користування грошовими коштами за позовною заявою AT «Полтава-банк» до гр. ОСОБА_1 на суму боргу у розмірі 124 870,86 гривень, сума 3 % річних відсотків за користування грошовими коштами за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року складає 11 340,16 гривень.

Розрахунок здійснений з урахуванням загального строку позовної давності 3 роки ( ст.257 ЦК України ).

Відповідно до розрахунку інфляційних збитків на суму боргу у розмірі 124 870,86 гривень, сума інфляційних збитків за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року складає 53 218,14 гривень.

Розрахунок здійснений з урахуванням загального строку позовної давності 3 роки (ст.257 ЦК країни).

Отже, стягненню на користь AT «Полтава-банк» з гр. ОСОБА_1 підлягає 189 429 ( сто вісімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять ) гривень 16 коп., з яких :

-84 266,90 гривень - прострочена заборгованість за відсотками нарахованими з 14.09.2012 р. по 22.06.2018р.;

-40 603,96 гривень - прострочена заборгованість за комісією нарахованою з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р.;

-11 340,16 гривень - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року;

- 53 218,14 гривень - інфляційні збитки за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

На даний час гр. ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також, вона має у своїй власності житловий будинок за зазначеною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ПРОХАВ:

1) Стягнути з гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь АТ «Полтава - банк» ( 36000, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40-А, р/р № НОМЕР_4 в АТ «Полтава - банк» м. Полтава, МФО 331489, ) заборгованість, що виникла з кредитного договору №1172 від 23.08.2008 року на суму 189 429 ( сто вісімдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять ) гривень 16 коп., з яких:

-84 266,90 гривень - прострочена заборгованість за відсотками нарахованими з 14.09.2012 р. по 22.06.2018р.;

-40 603,96 гривень - прострочена заборгованість за комісією нарахованою з 14.09.2012 р. по 22.06.2018 р.;

-11 340,16 гривень - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року;

-53 218,14 гривень - інфляційні збитки за період з 23.08.2016 року по 23.07.2019 року.

2) Стягнути з гр. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь АТ Полтава - банк» ( 36000, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40-А, р/р № НОМЕР_4 в АТ «Полтава - банк» м. Полтава, МФО 331489, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 841,44 гривень.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав із вказаних в ньому підстав, надавши можливі докази на їх підтвердження.

Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що виконала зобов`язання по кредитному договору, вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між банком та гр. ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1172, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100 000 гривень строком на 120 місяців з 23 червня 2008 року по 22 червня 2018 року зі сплатою 21 % річних на умовах, визначених цим договором. ( а. с. 8-12 ). Банк виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 гривень. 21.12.2012 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 1625/3532/12 ( провадження № 2/1625/1419/12 ) задоволені позовні вимоги банку, розірвано кредитний договір № 80264 від 10.01.2007 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від ПАТ «Полтава-банк», укладений з гр. ОСОБА_1 , рахуючи датою розірвання 25.10.2011 року; стягнуто з гр. ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Полтава - банк» заборгованість по договору № 80264 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від АБ «Полтава - банк» від 10.01.2007 року станом на 25.10.2011 року в сумі 6 977,88 грн. та заборгованість по кредитному договору № 1172 від 23.06.2008 року станом на 13.09.2012 року в сумі 165 023,92 грн., понесені по справі судові витрати у загальній сумі 1 941,88 грн. ( а. с. 41-42 ). Ухвалою суду від 03.06.2013 року заяву гр. ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду Полтавського райсуду від 21.12.2012 року по цивільній справі № № 1625/3532/12 - залишено без задоволення.

Таким чином, вказаним рішенням суду розірвано кредитний договір № 80264 від 10.01.2007 року між сторонами та змінено умови договору, з наданих суду доказів вбачається, що відсутня заборгованість по тілу кредиту, що не заперечував представник позивача.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за користування кредитом та пенею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 0,00 грн., що підтвердив в ході судового розгляду представник позивача.

Крім цього, рішенням суду розірвано кредитний договір № 80264 від 10.01.2007 року між сторонами та змінено умови договору.

Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, оскільки достовірно не підтверджують вказані в позові обставини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та слід відмовити за безпідставністю.

Також, відповідачкою 10.02.2020 року надано суду заяву щодо застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості ( а. с. 105 ), в зв`язку з чим вона прохала позовні вимоги відхилити через пропущення позивачем терміну позовної давності.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню згідно ст. 251, 252, 525, 530, 589, 590, 599, 629, 1054 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 354-355 ЦПК України, ст. 251, 252, 525, 530, 589, 590, 599, 629, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Акціонерного товариства «Полтава-банк» до гр. ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко