КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 759/17574/19

провадження № 22-ц/824/4861/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Академіка Палладіна 18/30»

відповідачі - ОСОБА_1 , Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державного підприємства «Сетам» Борискевич Максим Ігорович, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державного підприємства «Сетам» Франчик Зоя Андріївна

розглянув у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Академіка Палладіна 18/30» Романової Зої Анатоліївни

на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року у складі судді Коваль О.А.

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Академіка Палладіна 18/30» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державного підприємства «Сетам» Борискевича Максима Ігоровича, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державного підприємства «Сетам» Франчик Зої Андріївни про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року представник позивача Коваль О.С. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним Інвестиційний контракт №01-74-3-2007 від 21 березня 2007 року та акт приймання-передачі нерухомого майна №б/н від 23 грудня 2016 року з моменту їх укладення; визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34175740 від 07 березня 2017 року, прийняте державним реєстратором Державного підприємства «СЕТАМ» Франчик З.А. та скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав власності на гараж № НОМЕР_4 по АДРЕСА_2 ; визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33901879 та № 33902884, прийняті державним реєстратором Державного підприємства «СЕТАМ» Борискевичем М.І. від 17 лютого 2017 року.

Обґрунтовуючи звернення до суду з позовною заявою, вказувала на неправомірність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме, гаражі НОМЕР_1, НОМЕР_3, АДРЕСА_3 за відповідачем, оскільки існування вказаних об`єктів не передбачено ані технічною документацією на будинок, ані Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - напівпідземного паркінгу житлового будинку №18/30 від 26 червня 2006 року, затвердженого Розпорядженням Святошинської районної м. Києві державної адміністрації №429 від 06 березня 2007 року.

06 листопада 2019 року представник ОСББ «Академіка Палладіна 18/30» - Коваль О.С. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на гараж № НОМЕР_1 площею 16,8 кв.м, гараж № НОМЕР_3 площею 18,8 кв.м, гараж НОМЕР_4 площею 32,6 кв.м, що заходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії щодо їх відчуження.

Заяву мотивувала тим, що за адресою місцезнаходження ОСББ вказані гаражі відсутні, а за Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - напівпідземного паркінгу житлового будинку №18/30 від 26 червня 2006 року введено в експлуатацію автопаркінг з місткістю 74 машиномісця.

Звертала увагу суду на можливість заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам співвласників багатоквартирного будинку відповідачем ОСОБА_1 , оскільки останнім оприлюднено намір відчужити вказані об`єкти нерухомого майна шляхом продажу на сайті https://www.olx.ua/, що підтверджується посиланням на розміщене відповідачем оголошення, а також роздруківкою вказаного оголошення з офіційного сайту OLX, долученою представником позивача до зазначеної заяви.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 03 грудня 2019 року голова правління ОСББ«Академіка Палладіна 18/30» ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що спірні об`єкти нерухомого майна є приміщенням №66 площею 14,7 кв.м, позначеним як будка охорони, приміщенням №67 площею 4,2 кв.м, позначеним як тамбур та інша площа, що є проїздом у паркінгу і відноситься до площі приміщень загального користування, а також є спільним майном багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 відповідно до ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

На заперечення позиції суду першої інстанції з приводу сумнівів дійсності спору, існуючого між сторонами, та причин відсутності у матеріалах справи оспорюваного інвестиційного контракту від 21 березня 2007 року наводить клопотання від 24 вересня 2019 року про витребування доказів, зокрема реєстраційних прав на об`єкти нерухомого майна, долученого до позовної заяви.

Стверджує, що у випадку незабезпечення позову існує ризик відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна третім особам, що в свою чергу істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Зазначає, що обраний спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу, звертає увагу на відсутність обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, з огляду на що, вважає, що підстави для зустрічного забезпечення відсутні.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 151,153,154 ЦПК України та виходив, зокрема, з того, що згідно наданих матеріалів не можливо ідентифікувати продаж саме заявлених до арешту гаражів. Окрім того, суд зважив і на той факт, що позовні вимоги заявлені зокрема і про визнання недійсним інвестиційного контракту від 21.03.2007 року, який так і не було надано суду та про витребування якого також не було заявлено позивачем, що в свою чергу не є укріпленням позиції виникнення між сторонами дійсного спору.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи убачається, що представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій, просив суд накласти арешт на гаражі № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити відповідачу вчиняти дії щодо їх відчуження, з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог з огляду на те, що без такого забезпечення будуть порушені права, свободи співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 та заподіяні збитки, оскільки ОСОБА_1 має намір відчужити сказані гаражі.

Також посилався на протиправність реєстрації права власності на гаражі № НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 за ОСОБА_1 , виходячи з відсутності в напівпідземному автопаркінгу таких гаражів.

Таким чином, судом установлено, що між сторонами виник спір та, звертаючись до суду, позивач просив визнати недійсним інвестиційний контракт, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасувати запис про державну реєстрацію прав власності на гаражі НОМЕР_1, НОМЕР_3 та АДРЕСА_3 . При цьому зазначав, що актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, зареєстрованим 30.06.2004 року за №411 в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, було введено в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_2 (без вбудовано-прибудованих приміщень і паркінга), яким не передбачено будівництва гаражів НОМЕР_1, 74/2, 74/3 на цьому об`єкті будівництва.

Як убачається з матеріалів справи, гаражі НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які АДРЕСА_2 , належать ОСОБА_1 на праві власності, та відносно вказаних гаражів відповідачем надано доручення, яким уповноважено ОСОБА_3 бути представником останнього з питань розпорядження (продати, здати у найм) належних ОСОБА_1 машиномісць (гаражів) НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які знаходяться по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довіреності від 10 березня 2017 року (а.с. 50).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачем не вмотивовано необхідність застосування заходів забезпечення позову та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має намір здійснити відчуження належного йому майна, оскільки предметом цього спору є право власності на гаражі № НОМЕР_1, № НОМЕР_3 та НОМЕР_4, яке оспорює позивач, тому колегія доходить висновку про часткову обґрунтованість клопотання про забезпечення позову та про його задоволення частково, оскільки існує ризик того, що з метою уникнення виконання рішення суду відповідач, можливо, буде діяти недобросовісно та відчужить належне йому майно на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до порушення прав позивача у разі задоволення позову та виключить можливість ефективного виконання судового рішення.

Отже, підсумовуючи наведене та з метою забезпечення позову, суд уважає за необхідне вжити заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на спірні гаражі № НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у справі клопотання про витребування доказів від 24 вересня 2019 року є необґрунтованими, оскільки матеріали витягу зі справи не містять указаного клопотання. Разом з тим, наявність чи відсутність заявленого з боку позивача клопотання про витребування інвестиційного договору не є підставою для відмови у задоволенні клопотання забезпечення позову та може бути предметом розгляду під час вирішення справи по суті.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ураховуючи обставини справи в їх сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, колегія доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 рокупро відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача та накладення арешту на спірні гаражі, законність переходу прав на які оспорюється позивачем в рамках даної цивільної справи. Підстав для вжиття інших видів забезпечення позову належними та допустимими доказами не доведено, тому клопотання в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти дії щодо відчуження гаражів НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 задоволенню не підлягає.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, така ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Академіка Палладіна 18/30» Романової Зої Анатоліївни - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року - скасувати.

Клопотання представника ОСББ «Академіка Палладіна 18/30» - Коваль Оксани Сергіївни про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на гараж № НОМЕР_1 площею 16,8 кв.м, гараж № НОМЕР_3 площею 18,8 кв.м, гараж НОМЕР_4 площею 32,6 кв.м, що заходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині клопотання про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «03» березня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай