ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8159/19

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/387/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качура Володимир Володимирович,

стягувач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 січня 2020 року (повний текст ухвали складено 07 січня 2020 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качури Володимира Володимировича,-

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила:

1) визнати незаконними дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качури В.В. у виконавчому провадженні № 40039833 щодо здійснення 16.10.2019 опису та арешту 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качури В.В. про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 від 16.10.2019 у виконавчому провадженні № 40039833.

Скаргу обґрунтовувала тим, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі ЦВ ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області) перебуває виконавче провадження № 40039833 з виконання виконавчого листа Ріпкинського районного суду Чернігівської області №2/743/69/13 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «ВЛД-Компані» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у сумі 745 575,20 грн та судового збору в сумі 3 219 грн, в рамках якого 16.10.2019 старшим державним виконавцем Качурою В.В. винесено постанову про опис та накладення арешту на майно: 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м, кадастровий номер :01:048:5132.

Із вказаною постановою державного виконавця про опис та арешт майна боржника заявниця не згодна, вважає її протиправною, винесеною з порушенням встановлених законом строків та визначеної процедури, а дії державного виконавця незаконними, посилаючись на те, що до складу домоволодіння АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 , входять надвірні будівлі та споруди, які є його приналежністю, тому характеристика належного ОСОБА_1 на праві власності об`єкту нерухомості, що міститься в оскаржуваній постанові, не відповідає фактичній, яка зазначена в технічній документації. В оскаржуваній постанові державним виконавцем в порушення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» не визначено суми стягнення за виконавчим листом №2/743/69/13 від 26.06.2013, адже на час її винесення ця сума є значно меншою, ніж зазначена у виконавчому документі. В порушення приписів закону державним виконавцем без визначення залишку суми заборгованості за виконавчим документом (яка могла бути меншою 20 розмірів мінімальної заробітної плати) незаконно почав процедуру звернення стягнення на будинок, що є її єдиним житлом, вона є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду, їй протипоказані психоемоційні навантаження. Постанову про опис та арешт майна боржника від 16.10.2019 винесено з порушенням строків, передбачених ст. 13, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 січня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, посилаючись на її незаконність, постановлення з порушенням матеріальних норм права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в порушення приписів закону державним виконавцем у постанові про опис та арешт майна боржника не вказано про наявність господарських будівель та споруд у складі належного заявниці домоволодіння, арешт накладено виключно на житловий будинок А-2 без зазначення надвірних споруд, що в подальшому призведе до значного заниження вартості домоволодіння при проведенні оцінки в порядку процедури реалізації арештованого майна.

Заявниця вказує, що державний виконавець суму стягнення на час накладення арешту не визначив та не врахував отримані від реалізації на прилюдних торгах належного боржниці комплексу нежитлових будівель, утримань із заробітної плати та пенсії у розмірі 416 680 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Мошко М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і вживав необхідних заходів по виконанню рішення суду.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що на примусовому виконанні у ЦВ ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області перебуває зведене виконавче провадження № 58294204 з виконання виконавчого листа № 2/743/69/13, виданого 26.06.2013 Ріпкинським районним судом Чернігівської області, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «ЛТД-Компані» на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитом №012/13/014/07 від 07.03.2007 в розмірі 745 575,20 грн та в якості відшкодування судового збору 3 219 грн (ВП № 40039833), та виконавчого листа № 751/6320/15-ц, виданого 12.11.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 228 967,98 грн заборгованості за кредитним договором в сумі 228 967,98 грн (ВП № 49418821) (а.с. 30-146). Постанова про об`єднання вказаних виконавчих проваджень у зведене № 58294204 винесена державним виконавцем 05.02.2019 (а.с. 56).

01.10.2019 стягувач ОСОБА_7 звернувся до ЦВ ДВС м. Чернігів ГТУЮ в Чернігівській області з клопотанням про вчинення виконавчих дій, в якому зазначив, що боржниця ОСОБА_1 має право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 (а.с. 38).

З матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що 01.10.2019 державним виконавцем Качурою В.В. сформовано довідку з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої боржниці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).

16.10.2019 старшим державним виконавцем ЦВ ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Качурою В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/743/69/13, виданого 26.06.2013 Ріпкинським районним судом Чернігівської області винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на належне боржниці ОСОБА_1 майно: 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 . Будинок цегляний загальною площею 266,1 кв.м. Будинок має два поверхи та підвальне приміщення (цокольний поверх). Цокольний поверх складається з підвального приміщення І площа 8,5 кв.м; підвальне приміщення ІІ площа 27,6 кв.м; підвальне приміщення ІІІ площа 35,5 кв.м; підвальне приміщення ІV площа 17,0 кв.м. Перший поверх: веранда 10,7 кв.м; коридор 3,4 кв.м; санвузол- 4,8 кв.м; кімната 40,6 кв.м; кухня 18,7 кв.м; кімната 31,2 кв.м; шафа 1,3 кв.м. Другий поверх: коридор 17,2 кв.м; санвузол 3,4 кв.м; гардеробна 5,8 кв.м; кімната 21,1 кв.м; кімната 18,3 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:048:5132, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 5-6, 23, 32-35).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2006, виданого Новозаводською районною у м. Чернігові радою, ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 4 (а.с. 48).

Державним актом на право власності на земельну ділянку від 08.02.2010 підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, кадастровий номер :01:048:5132 (а.с. 50-51, 109-110).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції», 19.03.1997, § 40).

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Статтею 447 ЦПК України, приписи якої узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши 01.10.2019 клопотання стягувача про вчинення виконавчих дій, державний виконавець провів перевірку майнового стану щодо виявлення вказаного у клопотанні нерухомого майна належного боржниці ОСОБА_1 та установив, що останній на праві приватної власності належить 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами чого 16.10.2019 виніс постанову про опис та арешт вказаного майна.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про опис та арешт вищевказаного належного боржниці майна державним виконавцем зазначено вид нерухомого майна та його місцезнаходження, матеріал будинку, загальна площа, кількість поверхів, описано всі приміщення, в тому числі підвальні, їх площа та призначення, поверхи, на яких вони розташовані, а також зазначено земельну ділянку, на якій розташований будинок, її кадастровий номер та цільове призначення. Опис та арешт майна проведено відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме описано та арештовано 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 152-153).

Таким чином, судом першої інстанції вірно не встановлено підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування постанови про опис та арешт майна боржника від 16.10.2019. Дії старшого державного виконавця ЦВ ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Качури В.В. щодо опису та арешту майна боржниці є такими, що здійснені в межах його повноважень.

Як зазначалось вище, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2019 державним виконавцем було встановлено належність боржниці ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого було винесено постанову про опис та арешт майна саме вказаного будинку. Іншого нерухомого майна належного боржниці на праві власності державним виконавцем не виявлено, а тому незазначення в оскаржуваній постанові опису господарських будівель та споруд, розташованих за вказаною адресою, не є підставою для скасування постанови про опис та арешт майна боржника.

За таким, доводи ОСОБА_8 про те, що в порушення приписів закону державним виконавцем у постанові про опис та арешт майна боржника не вказано про наявність господарських будівель та споруд у складі належного заявниці домоволодіння, арешт накладено виключно на житловий будинок А-2 без зазначення надвірних споруд, не заслуговують на увагу. Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що при винесенні оскаржуваної постанови ніяким чином не порушені права і свободи ОСОБА_1 .

Є безпідставними доводи заявниці про те, що державним виконавцем не визначено суму стягнення на час накладення арешту та не враховано при цьому отримані від реалізації на прилюдних торгах належного боржниці комплексу нежитлових будівель, утримань із заробітної плати та пенсії у розмірі 416 680 грн, з огляду на те, що в оскаржуваній постанові зазначено розмір заборгованості в сумі 745 575,20 грн, при цьому будь-яких належних та допустимих доказів про реалізацію належного боржниці майна на суму 416 680 грн в рахунок погашення заборгованості в рамках примусового виконання виконавчих документів, матеріали справи не містять.

Крім того, згідно облікової картки на зведене виконавче провадження № 58294204 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 загальна сума по зведеному виконавчому провадженню, що підлягає стягненню становить 977 762,18 грн (228 967,98 грн за ВП № 49418821 та 748 794,20 грн за ВП № 40039833), стягнуто в процесі виконання суму в розмірі 2 414,10 грн, залишок, що підлягає стягненню становить 975 348,08 грн (а.с. 40).

Обґрунтованих доводів щодо незаконності постанови про опис та арешт майна боржника від 16.10.2019, яку заявниця просила скасувати, ні скарга ОСОБА_8 , ні її апеляційна скарга не містять, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_8 без задоволення, а ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 січня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуюча Судді: