Справа № 393/442/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року смт.Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Рачкелюка Ю.В.,

за участі секретаря Шупрудько К.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження в залі суду смт. Новгородка цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.01.2014р. у розмірі 44 094,95 грн.

Із змісту позовної заяви слідує, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 31.01.2014р., згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив згоду на те що, підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення кредитної заборгованості. Тому, станом на 03.08.2017р. останній має заборгованість за кредитним договором - 44 094,95 грн., з яких:

- 2498,36 грн. - заборгованість за кредитом;

- 35358,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3662,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2075,95 грн. - штраф (процентова складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, та змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 13.09.2017р. по даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду.

Ухвалою суду від 03.05.2018 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, на підставі ч.1 п.9 Розділу XII Перехідних положень ЦПК України.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання від 18.02.2020 року, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу без його участі, за наявними у справі доказами.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача до суду надав заяву 21.02.2020 року, в якій просить розглядати справу без участі сторони відповідача, за наявними у справі доказами, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні, крім того просять вирішити питання розподілу судових витрат у справі.

У відзиві на позовну заяву, яку відповідач надіслав до суду 09.01.2018 року (а.с.56 -57) останній вказує, що заявлений позов є безпідставним, необґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягає. Так, відповідач стверджує, що не вступав в договірні відносини з позивачем та не подавав заяву-анкету про намір одержати кредитні кошти та не має боргових зобов`язань перед позивачем, а розрахунок заборгованості за договором № б/н від 31.01.2014р., який наданий позивачем не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Крім того, на ньому відсутні будь-які дані про особу, яка саме здійснювала ці розрахунки. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. Вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду та не було подано відповідного клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Тобто, позивач не звернувся відразу в перший або другий місяць виникнення заборгованості за кредитним договором, розрахунки наведенні в таблиці розрахунку, після спливу строку позовної даності є не вірними та не відповідають дійсності, як наслідок в діях позивача вбачається прямий умисел та стягнення саме великої суми коштів, яка обрахована за чотири роки, що є порушенням законодавства. Своїми діями та поданням неправдивих відомостей позивач вводить суд в оману. Також вказав, що копія анкети позичальника не може підтверджуватись існуванням боргу, оскільки вона є лише пропозицією щодо укладення договору, а позивачем не надано оригінал анкети від 31.01.2014 року про відкриття карткового рахунку, а копія не може бути належним доказом наявності кредитних зобов`язань. В анкеті не вірно зазначені дані позичальника, адреса проживання, контактна інформація та навіть підпис і відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, не має жодного посилання на суму зазначеного кредиту, умови його отримання, на сторінках Умов та правил надання банківських послуг наданих позивачем в якості додатку не має підпису відповідача, відсутня дата складання зазначеного документа. Крім того, не можливо перевірити, чи саме в тій редакції Умови та правила діяли на момент підписання анкети від 31.01.2014 року. Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов`язковим для пред`явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку є оригінал заяви на видачу готівки. Доводи позивача, на думку відповідача, є надуманими, а сама позовна заява необґрунтованою.

У відповіді на відзив на позовну заяву, яку представник позивача надіслав до суду 19.01.2018 року (а.с.58-67) вказав, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото Клієнта з карткою. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 31.01.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,60% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Крім того, Ухвалою ВСУ від 26.10.2016 року визнано посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 безпідставними, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, позовна заява від імені ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" подана представником Сафір Ф.О. згідно до довіреності. Про вказане право зазначено в довіреності Сафіра Ф.О. , згідно до якої він уповноважується: "підписувати виписки за рахунками, розрахункові документи." Щодо строків позовної давності, то позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 01.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 15.08.2017 року до спливу строку позовної давності. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясував наступне.

31.01.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'' та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом 06.03.2010р. №СП-2010-256.

За розрахунком Банку станом на 03.08.2017р. відповідач має заборгованість за кредитним договором - 44 094,95 грн., з яких: - 2498,36 грн. - заборгованість за кредитом; - 35358,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3662,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2075,95 грн. - штраф (процентова складова).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як слідує з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Із змісту ч.2 ст.1054 ЦК України вбачається, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ч.1, ч.2 ст.551 ЦК України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У заяві позичальника (відповідача) від 31.01.2014р. процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'', Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, ''Умовами та правилами надання банківських послуг'' та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, позивач не надав до суду підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (''Розстрочка'') (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15).

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ''Універсальна'', Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, ''Умовами та правилами надання банківських послуг'' та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, які наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту розрахунку та тексту позовної заяви слідує, що заборгованість за кредитом складає - 2498,36 грн.

Щодо тверджень сторони відповідача про те, що він не вступав в договірні відносини з позивачем, не подавав заяву-анкету від 31.01.2014 року про намір одержати кредитні кошти та не має боргових зобов`язань перед позивачем, своїх підтверджень в судовому засіданні не знайшли та не доведені стороною відповідача. Жодних належних доказів не укладення кредитного договору та спростування розрахунку заборгованості відповідачем суду надано не було.

Щодо застосування строків позовної давності, про що вказує у відзиві на позовну заяву відповідач, то суд вважає, що до даних правовідносини застосовувати позовну давність не є доцільним, оскільки правова позиція обрана відповідачем щодо свого захисту полягає у тому, що останній взагалі не визнає існування будь-яких договірних відносин з позивачем, а докази, надані представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по кредитній заборгованості не відповідають дійсності. Проте, вказане стороною відповідача належними доказами по справі не підтверджено.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. по справі №382/1131/18 провадження №61-4057 св 19).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) заборгованість по кредитному договору № б/н від 31.01.2014р. у розмірі 2498,36 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) судові витрати у сумі 90,65 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2020 року.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Ю. РАЧКЕЛЮК