Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2011/20
номер провадження 2/695/1226/20

30 листопада 2020 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення,
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:
-змінити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на її утримання, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20 в частині від заробітку та в подальшому стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду 15.05.2020 і до досягнення дочкою повноліття. Позивач наполягає, що виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів на утримання відповідачки до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, оскільки матеріальне становище позивача погіршилось.
Розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 21.10.2020.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка надала до суду відзив, в якому вказала про безпідставність позовних вимог, посилаючись на недоведеність позивачем погіршення його матеріального стану. Вказала, що розмір доходів позивача та його батьків є достатнім для належного виконання ним своїх аліментних зобов`язань. За таких обставин відповідачка просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду 15.05.2020 і до досягнення дочкою повноліття.
Таким чином вказаними вище судовим рішенням встановлений обов`язок позивача по сплаті аліментів на утримання відповідачки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку позивача щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.
Частинами 2-4 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати матір своєї дитини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 80 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі №415/4386/16-ц, від 20 грудня 2019 року в справі №288/168/19.
Відтак, враховуючи підстави та предмет позову, при вирішенні даного спору, встановленню та доказуванню підлягає саме факт погіршення матеріального стану позивача, який є платником аліментів.
Судом встановлено, що Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області, ухвалюючи рішення від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку виходив з того, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, ОСОБА_1 не надає. Доходів та заощаджень ОСОБА_2 не достатньо для свого утримання та утримання дитини, оскільки остання на даний час не працює, дочка перебуває на її утриманні та проживає разом із нею, що стверджується довідкою голови квартального комітету № 18 у м. Золотоноші Черкаської області від 06.05.2020.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20 набрало законної сили 17.08.2020.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що не має можливості сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі, визначеному у вказаному судовому рішенні, оскільки погіршилось його матеріальне становище, на утриманні позивача знаходиться непрацездатна мати.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц.
На підтвердження погіршення свого матеріального стану позивач надав до суду копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серія НОМЕР_2 , відповідно до якого мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримує пенсію по інвалідності: 3 група, загальне захворювання.
Водночас доказів того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на утриманні позивача, а саме довідки житлово-експлуатаційної або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання разом із ним, ОСОБА_1 суду не надав.
Також позивач до позову надав копії квитанцій на оплату комунальних послуг за житло за адресою: АДРЕСА_1 , кількість мешканців 3 особи, споживач - ОСОБА_1 , а саме: за електроенергію за січень 2020 року у сумі 249,60 грн, за спожитий природний газ за січень 2020 року у сумі 2 631,29 грн, за послуги з розподілу природного газу за лютий 2020 року в сумі 118,78 грн, за послуги з водопостачання, водовідведення та вивіз ТПВ за січень 2020 року в сумі 450,82 грн, за управління багатоквартирним будинком за січень 2020 року в сумі 545,32 грн, за спожитий природний газ за квітень 2020 року в сумі 2549,36 грн, за послуги з розподілу природного газу за травень 2020 року в сумі 136,94 грн, за послуги з водопостачання, водовідведення та вивіз ТПВ за лютий 2020 року в сумі 257,15 грн, за електроенергію за лютий 2020 року в сумі 274,40, за управління багатоквартирним будинком за лютий 2020 року в сумі 272,66 грн.
Усі надані позивачем копії рахунків на оплату комунальних послуг винесені до ухвалення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області рішення у справі № 695/1083/20 та набранням ним законної сили.
При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відтак, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
При цьому надані позивачем рахунки на оплату комунальних послуг датовані до ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 30.06.2020 № 1445 загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_1 за період з грудня 2019 року по травень 2020 року становить 63465,56 грн, розмір середньомісячної заробітної плати за вказаний період 10577, 59 грн.
Позивач не надав належних та беззаперечних доказів про зменшення своїх доходів після винесення судового рішення про стягнення аліментів.
А тому суд відхиляє як безпідставні наведені доводи позивача про неможливість сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20.
При вирішенні даного спору, суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з позивача згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2020 у справі № 695/1083/20 на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і на її матір ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років, становить 1/2 частину від заробітку позивача та не перевищує визначений встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача.
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану після винесення судового рішення про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 194/629/17-ц.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Середа Л.В.