Єдиний унікальний номер 234/7284/20
Номер провадження 22-ц/804/2646/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Корчистої О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Данелюк О.М. в місті Краматорську Донецької області, в справі номер 243/7284/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в розрахунку та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11.08.1987 року по 19.02.2020 року вона перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод».

Наказом №33 від 19.02.2020 року позивачка звільнена на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату працівників.

В день звільнення з нею не проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено нараховану заробітну плату за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 12723,13 грн, тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 12723,13 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.02.2020 року та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в розрахунку та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по 19 лютого 2020 рік у сумі 12723,13 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2020 року по день ухвалення судом рішення по справі в розмірі 7892,37 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині стягнення з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7892,37 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 19.02.2020 року за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення суду.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7892,37 грн є незаконним та необґрунтованим.

Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Позивачка не погоджується з розрахунком кількості робочих днів під час розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.02.2020 року по 17.06.2020 року.

Зазначає, що суд грубо порушив норми ч. 1 ст. 113 КЗпП України, яка передбачає оплату простою не з вини працівника, в тому числі у зв`язку з карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, у розмірі не менше 2/3 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Відповідач безпідставно змінив умови праці робітників в односторонньому порядку, з якими вона не була ознайомлена.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 11.08.1987 року. 19 лютого 2020 року позивачку звільнено з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» відповідно до наказу №33 від 19 лютого 2020 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9-13).

Згідно з довідкою ПрАТ «СКМЗ» про заборгованість по заробітній платі №225 станом на 30 квітня 2020 року перед ОСОБА_1 за грудень 2019 року становить 1732,63 грн, за січень 2020 року 2228,93 грн, за лютий 2020 року 8761,57 грн, а всього за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року становить 12723,13 грн, середньоденна заробітна плата становить 363,12 грн (а.с. 14).

Відповідно до Постанови генерального директора ПрАТ «СКМЗ» і Профспілкового комітету товариства №2 від 18 березня 2020 року у зв`язку з фінансовою кризою в регіоні господарської діяльності підприємства, обумовленим падінням промислового виробництва в металургії в гірничодобувних галузях, зниженням обсягів замовлень, збільшенням випадків порушення контрагентами платіжної дисципліни, що спричинило за собою важке фінансове становище підприємства і неможливість використання роботи співробітників протягом усього робочого часу, керуючись пунктом 1.4 розділу 3 Колективного договору на 2019-2020 роки, ухвалено встановити на підприємстві з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року графік роботи з неповним робочим тижнем: дводенний робочий тиждень з трьома додатковими днями для працівників, які працюють за графіком п`ятиденного робочого тижня; надавати додаткові неробочі дні відповідно до індивідуальних графіків роботи кожного структурного підрозділу (а.с. 25).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №49 від 02 березня 2020 року оголошено додатковими неоплачуваними вихідними днями з дотриманням річного балансу робочого часу: 04 травня 2020 року, 05 травня 2020 року, 06 травня 2020 року, 07 травня 2020 року, 08 травня 2020 року, 12 травня 2020 року, 13 травня 2020 року, 14 травня 2020 року, 15 травня 2020 року; оплату праці провести пропорційно відпрацьованому часу. Керівникам усіх структурних підрозділів цей наказ довести до відома працівників товариства (а.с. 26).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №391 від 26 листопада 2019 року «Про режим роботи в лютому 2020 році» у зв`язку з важким фінансовим становищем на підприємстві і відповідно до колективного договору ПрАТ «СКМЗ» на 2019-2020 роки встановлено для працівників підприємства на лютий 2020 року 24 годинний робочий тиждень, з 8-ї годинним робочим днем (додаткові вихідні дні - четвер, п`ятниця), за винятком працівників, зазначеним в Додатку №1 до цього наказу. Для працівників, зазначених у додатку №1, встановлено 40 годинний робочий тиждень. Оплату праці провести пропорційно відпрацьованому часу або в залежності від виробітку. Керівникам усіх структурних підрозділів забезпечити ознайомлення працівників з цим наказом під розпис до 29 листопада 2019 року. Працівникам, які не дали згоду на роботу в нових умовах праці, надати керівникам структурних підрозділів письмові заяви про відмову від роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці до 29 листопада 2019 року (а.с. 27-28).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №368 від 31 жовтня 2019 року «Про режим роботи в січні 2020 року» оголошено додатковими неоплачуваними вихідними днями з подальшим відпрацюванням: 02 січня 2020 року, 03 січня 2020 року, 06 січня 2020 року, 08 січня 2020 року, 09 січня 2020 року, 10 січня 2020 року, 13 січня 2020 року, 14 січня 2020 року. Оплату праці провести пропорційно відпрацьованому часу. Керівникам усіх структурних підрозділів цей наказ довести до відома працівників товариства (а.с. 29).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №426 від 13 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю роботи, керуючись ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України оголошено простій працівникам СЦРіОО, зазначеним в додатку №1 до цього наказу; на період простою працівників СЦРіОО, зазначеним в додатку №1 до цього наказу, звільнено від обов`язку бути присутнім на своєму робочому місці; час простою працівникам СЦРіОО оплатити робочим - в розмірі 70% погодинної тарифної ставки (окладу) встановленої робочому розрахованої пропорційно часу простою; керівникам, професіоналам в розмірі 70% встановленого працівникові окладу, розрахованого пропорційно часу простою; нарахування доплат і надбавок під час простою не здійснюється (а.с. 30).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №428 від 13 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю роботи, керуючись ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України, оголошено простій працівникам підрозділів директора технічного, заступника генерального директора з якості - начальнику ВТК згідно з додатком №1 до цього наказу. На період простою працівників, зазначених у додатку №1 до цього наказу, звільнено від обов`язку бути присутнім на своєму робочому місці. Час простою працівникам підрозділів згідно з додатком №1 до цього наказу оплатити: робочим - в розмірі 70% погодинної тарифної ставки (окладу) встановленої робочому розрахованої пропорційно часу простою; керівникам, професіоналам, службовцям - у розмірі 70% встановленого працівникові окладу, розрахованого пропорційно часу простою; нарахування доплат і надбавок під час простою не здійснюється (а.с. 31).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №436 від 16 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю роботи, керуючись ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України, продовжено режим тимчасового призупинення роботи (простою), введений наказом №393 від 27 листопада 2019 року, для працівників ливарного цеху згідно з додатком №1 до цього наказу; час простою працівників ливарного цеху згідно з додатком №1 до цього наказу оплатити: робочим - в розмірі 70% погодинної тарифної ставки (окладу) встановленої робочому розрахованої пропорційно часу простою; керівникам, професіоналам в розмірі 70% встановленого працівникові окладу, розрахованого пропорційно часу простою; нарахування доплат і надбавок під час простою не здійснюється (а.с. 32).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №438 від 17 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю роботи, керуючись ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України, оголошено простій працівникам відділу зовнішньої кооперації (далі ОВК), транспортного цеху згідно з додатком №1 до цього наказу. На період простою працівників, зазначених у додатку №1 до цього наказу, звільнено від обов`язку бути присутнім на своєму робочому місці. Час простою працівникам згідно з додатком №1 до цього наказу оплатити: робочим - в розмірі 70% погодинної тарифної ставки (окладу) встановленої робочому розрахованої пропорційно часу простою; професіоналу - в розмірі 70% встановленого працівникові окладу, розрахованого пропорційно часу простою; нарахування доплат і надбавок під час простою не здійснюється. Начальнику ООіПП Морозової Н.В. ознайомити під розпис працівників підрозділів, зазначених у додатку №1 до цього наказу (а.с. 33).

Наказом ПрАТ «СКМЗ» №440 від 17 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю роботи, керуючись ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України, оголошено простій працівникам ВТК, механоскладального цеху, ливарного цеху згідно з додатком №1 до цього наказу; на період простою працівників, зазначених у додатку №1 до цього наказу, звільнено від обов`язку бути присутнім на своєму робочому місці. Час простою працівникам згідно з додатком №1 до цього наказу оплатити: робочим - в розмірі 70% погодинної тарифної ставки (окладу) встановленої робочому розрахованої пропорційно часу простою; керівникам в розмірі 70% встановленого працівникові окладу, розрахованого пропорційно часу простою; нарахування доплат і надбавок під час простою не здійснюється (а.с. 34).

В письмових поясненнях на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. Відтак, підприємством запроваджено особливий режим роботи: для певних категорій працівників введена дистанційна робота, інші перебувають в простої (продовжено дію наказів про простої номера 391, 426, 428, 436, 438, 440, 462). Отже, до початку введення карантину (12.03.2020) кількість робочих днів у березні становить - 6 (03.03.2020 - 06.03.2020, 10.03.2020 - 11.03.2020). В квітні 2020 року згідно постанові Кабінету Міністрів України №239 від 25 березня 2020 року карантин продовжено до 24 квітня 2020 року, а постановою №291 від 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року. В травні наказом № 49 від 02 березня 2020 року додаткові неоплачувані неробочі дні встановленні на період 04 травня 2020 року 08 травня 2020 року та 12 травня 2020 року 15 травня 2020 року, отже станом на 13 травня 2020 року робочі дні відсутні. Відповідно наказу №2 від 18 травня 2020 року починаючи з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року на підприємстві встановлено 2 денний робочий тиждень, таким чином, станом на 29 травня 2020 року кількість робочих днів в травні 2020 року становить 4 (а.с. 39-42).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7892,37 грн, суд першої інстанції виходив із середньої заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням у сумі 292,31 грн (після утримання податків та зборів), а також з того, що за період з 19 лютого 2020 року по 17 червня 2020 року кількість робочих днів, відповідно до пояснень відповідача у зв`язку із простоєм, карантином, тощо, становить 27 робочих днів.

З таким висновком суду першої інстанції в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільнення погодитися не можна.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, вбачається, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що на момент звільнення позивачки належні їй від підприємства суми при звільненні не були виплачені, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Пунктом 8 постанови передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 363,12 грн (з утриманням податків та зборів) та 292,31 грн (без утримання податків та зборів) (а.с. 36).

З огляду на викладене, суд першої інстанції в порушення вимог статті 168 Податкового Кодексу України та Порядку обчислення середньої заробітної плати при розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні помилково взяв розмір середньоденного заробітку з утриманням податків та зборів.

Крім того, аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті, суд першої інстанції виходив із того, що у лютому 2020 року було 8 робочих дні, у березні 2020 року - 6 робочих днів, у квітні 2020 року - 0 робочих днів, у травні 2020 року - 4 робочі дні, у червні 2020 року - 6 робочих днів, всього з 19 лютого 2020 року, дня звільнення, по 17 червня 2020 року - 27 робочих днів.

Проте, такий розрахунок робочих днів не відповідає положенням статті 117 КЗпП України.

Наказом № 391 від 26 листопада 2019 року ПрАТ «СКМЗ» встановлено на лютий 2020 року 24-годинний робочий тиждень, при цьому з вказаного наказу вбачається, що працівники повинні бути ознайомлені з ним. З матеріалів справи вбачається, що на час видання наказу позивачка працювала та письмову заяву щодо незгоди зі скороченим робочим тижнем в лютому не надавала.

Однак, в подальшому щодо скорочення робочого часу в березні-травні 2020 року в матеріалах справи відсутні дані про ознайомлення позивачки з наказами або іншими розпорядженнями адміністрації відповідача.

Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні необхідно розраховувати відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», яким визначено кількість робочих днів у березні - 21, у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку в межах заявлених позовних вимог, який підлягає стягненню з відповідача, складає 29412,72 грн з розрахунку: 363,12 грн. (середньоденна заробітна плата без утримання податків та зборів) х 81 робочих днів (лютий 4 робочі дні з урахуванням скороченого робочого тижня згідно наказу відповідача, березень 21 робочий день, квітень 21 робочий день, травень 19 робочих днів, червень 12 робочих днів).

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц визначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від різних чинників, при розгляді справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки в сумі 29412,72 грн є неспівмірною із заборгованістю по заробітній платі в сумі 12723,13 грн, а тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, апеляційний суд вважає таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 12800,00 грн, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих її втрат, які розумно можна було би передбачити.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є помилковим та підлягає зміні, апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові за результатами розгляду апеляційної скарги має розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційній інстанції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому розмір сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 681,80 грн (розмір заявлених вимог 23677,11 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 12800,00 грн (54,06%), сплачено судовий збір в розмірі 1261,20 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12800,00 грн (дванадцять тисяч вісімсот гривань 00 коп.) та понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 681,80 грн (шістсот вісімдесят одна грн 80 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 01 грудня 2020 року.

Суддя: