Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1666/19
Провадження № 2/542/92/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 12.12.2019 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, посилавсь на наступні обставини: йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку від 14 травня 1997 року. Зазначений житловий будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,248 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0260.

З метою внесення відомостей до ДРРП про належний йому вище зазначений житловий будинок, позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг при Новосанжарській РДА, водночас рішенням від 23 жовтня № 49297816, йому відмовлено у державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вказане рішення мотивоване тим, що договір купівлі - продажу від 14 травня 1997 року нотаріально не посвідчений.

На підставі вище викладеного реєстрація права власності та внесення відомостей до ДРРП про належний позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, є неможливим.

Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (А-1) загальною площею 88,6 кв.м. (житлова 45,9 кв.м., допоміжна 42,7 кв.м.), (Б) - Сарай, (б) - Навіс, (61) - Погріб, (В) - Погріб вхідний, (Г) - Сарай, (г) - Навіс, (Д) - Навіс, (Е) - Вбиральня, (Ж) - Сарай, (3) - Гараж, (з) - Навіс, (И) - Сарай, (№ 1) - Огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 травня 1997 року.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 27.01.2020 року (а.с.22-23).

27.01.2020 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2020 року (а.с.32).

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.37).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с.35).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач посилався на те, що йому відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23 жовтня № 49297816, мотивоване тим, що договір купівлі - продажу від 14 травня 1997 року нотаріально не посвідчений.

На підтвердження належності йому будинку АДРЕСА_1 були надані:

- типовий договір про купівлю-продаж житлового будинку від 14 травня 1997 року, згідно якого ОСОБА_1 купив у сільськогосподарського підприємства ім.Щорса житловий будинок з надвірними господарськими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2019 року №184836986, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,248 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0260, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.8).

На той час порядок державної реєстрації об`єктів нерухомості регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з п.18 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять нотаріальні посвідчені договори купівлі-продажу.

В даному випадку такий договір нотаріально посвідчений не був, та право власності не було зареєстровано.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, в даному випадку, згідно з довідкою виконкому Маячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №278 від 02.11.2009 року, згідно погосподарської книги №2 Маячківської сільської ради за 2006-2010 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , значиться за ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно з довідкою виконкому Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №02-34/4-536 від 22.11.2019 року, власником домоволодіння в АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги №1 виконкому Нехворощанської сільської ради за 2016-2020 роки особовий рахунок №01-0104-1 належить ОСОБА_1 (а.с.14).

Таким чином, запис у погосподарський книзі за особовим рахунком №01-0104-1, підтверджує право власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрації права власності на який йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

На підставі ст.ст. 328, 392 ЦК України та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (А-1) загальною площею 88,6 кв.м. (житлова 45,9 кв.м., допоміжна 42,7 кв.м.), (Б) - Сарай, (б) - Навіс, (б1) - Погріб, (В) - Погріб вхідний, (Г) - Сарай, (г) - Навіс, (Д) - Навіс, (Е) - Вбиральня, (Ж) - Сарай, (3) - Гараж, (з) - Навіс, (И) - Сарай, (№ 1) - Огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, Новосанжарський район, с.Нехвороща, вул. Миру, 3, .

Повний текст рішення складений 28.02.2020 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва