Справа № 132/2214/20
Провадження № 2/132/542/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2020р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Сєліна Є.В., при секретарі судового засідання Підгерській О.В., з участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу №132/2214/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, стягнених на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , з 1/4 частини на 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що складає 1109грн.) щомісячно, з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення сином двадцяти трьох років або до дня припинення навчання повнолітнього сина з будь-яких причин; відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2019р. з нього було стягнуто аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. На сьогодні, склалась ситуація, коли він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме 1/4 всіх доходів, з наступних підстав: по-перше, 14.02.2008р. від шлюбу з ОСОБА_4 у нього народилась донька ОСОБА_5 , на утримання якої він згідно укладеного Договору про сплату аліментів, щомісячно сплачує 2000грн., а також додаткові витрати на навчання в розмірі 1000грн.; по-друге, 26.12.2017р. він уклав шлюб із ОСОБА_6 , яка від попереднього шлюбу має сина ОСОБА_7 , 2006р. народження, які перебувають на його утриманні; по-третє, він під час перебування в зоні АТО отримав поранення, через яке погіршився стан його здоров`я, у зв`язку із чим він потребує постійного лікування та реабілітації, на що витрачаються значні грошові кошти; по-четверте, через стан свого здоров`я, він не може повноцінно працювати, та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним. Оскільки розмір відрахованих (сплачених) аліментів в сукупності перевищує 50 відсотків з усіх видів його доходів, що ставить його у дуже скрутне матеріальне становище, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020р. вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 30.07.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні позовної заяви позивачу відмовити, оскільки: по-перше, позивач жодним чином не згадує, що його син ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, у зв`язку із чим потребує додаткового піклування та лікування, кошти на яке позивачем ніколи не надавались, а тягар щодо його утримання несе виключно вона. Отже, позивач умисно вводить суд в оману, не вказуючи на один з важливих факторів справи, що має безпосереднє значення при вирішенні питання щодо можливості зменшення аліментів. Також слід зауважити, що аліменти на дитину-інваліда не повинні бути меншими ніж встановлений прожитковий мінімум для особи такого віку; по-друге, твердження позивача про добросовісне виконання зобов`язань щодо сплати аліментів не відповідають дійсності, оскільки існує заборгованість щодо їх сплати; по-трете, позивач посилаючись на наявність у нього іншої сім`ї, просить зменшити аліменти лише на їх спільну дитину, яка є інвалідом, чим ставить його у нерівні умови з іншими дітьми позивача. Окрім того, теперішня дружина позивача та її дитина від першого шлюбу не позбавлена можливості отримати аліменти від батька цієї дитини; по-четверте, позивач є учасником бойових дій, а тому сплачений при зверненні судовий збір, підлягає поверненню йому в передбаченому законом порядку, а тому підстав для їх відшкодування відповідачем немає.

На даний відзив, позивачем надано відповідь, згідно якої останній зокрема звертає увагу на те, що інвалідність ОСОБА_3 не стосується даного предмету спору, оскільки аліменти стягнуті у зв`язку з його навчанням.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.11.2020р., до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_3 , закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у їх задоволенні позивачу відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Третя особа ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, із заявою та клопотання щодо відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року у цивільній справі № 132/4517/18, вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мурафа Шаргородського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища міського типу Стрижавка Вінницького району Вінницької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, з дня набрання цим рішенням законної сили і до закінчення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років, за умов, що вона буде продовжувати навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

В частині першій статті 192 СК України зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звернувшись до суду із позовом про зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів, ОСОБА_1 вказав, що на час ухвалення рішення судом не було враховане його матеріальний і сімейний стан, та погіршення стану здоров`я, а визначений судом розмір аліментів є завищеним, на теперішній час він сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу згідно укладеного Договору про сплату аліментів із колишньою дружиною ОСОБА_4 ; перебуває в шлюбі із ОСОБА_6 , яка має від першого шлюбу сина ОСОБА_7 , 2006р. народження, які перебувають на його утриманні; отримав поранення під час перебування в зоні АТО, через яке погіршився стан його здоров`я, у зв`язку із чим він потребує постійного лікування та реабілітації, на що витрачаються значні грошові кошти; через стан свого здоров`я, він не може повноцінно працювати, та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним. Такі обставини ОСОБА_1 вважає погіршенням його майнового стану, в зв`язку з чим на його думку є підстави для зменшення розміру аліментів.

Для вирішення позову про зменшення розміру аліментів, встановленого рішенням суду, слід встановити чи змінився майновий, сімейний стан чи стан здоров`я особи, яка звертається із позовом з часу присудження аліментів.

Разом з тим, з урахуванням норм статті 192 СК України, суд прийшов до висновку про відсутність суттєвих змін матеріального стану позивача, а всі обставини, зазначені позивачем, існували і на час ухвалення рішення суду.

Доводи позову про те, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі через наявність іншої дитини від попереднього шлюбу, на яку він в добровільному порядку на підставі укладеного з колишньою дружиною ОСОБА_4 договору, сплачує аліменти судом не беруться до уваги, оскільки дана обставина існувала на час присудження аліментів, крім цього, захист прав одних дітей не повинен порушувати прав інших.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Твердження позивача про те, що він на теперішній час перебуває в шлюбі із ОСОБА_6 , яка має від першого шлюбу сина ОСОБА_7 , 2006р. народження, які перебувають на його утриманні, а тому він не змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суд вважає необґрунтованими, оскільки ця обставина існувала на час присудження аліментів, крім того, наявність у позивача на утриманні дружини, яка має дитину від попереднього шлюбу, не дає підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки ця дитина має гарантоване державою право на аліменти від свого рідного батька, або на державну допомогу у відповідних випадках.

Посилання на ту обставину, що позивач отримав поранення під час перебування в зоні АТО, через яке різко погіршився стан його здоров`я, у зв`язку із чим він на теперішній час потребує постійного лікування та реабілітації, на що витрачаються значні грошові кошти, суд відхиляє, оскільки дана обставина вже існувала на час присудження аліментів, крім цього, позивач будучи учасником бойових дій згідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», має право на безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; першочергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування.

Суд критично відноситься і до того, що позивач на сьогоднішній день не може працювати повний робочий тиждень, та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним, оскільки дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

Окрім цього, як свідчать матеріали цивільної справи, позивач є працюючим пенсіонером, та окрім пенсійних виплат, отримує ще заробітну плату в ПП «Детективне-Охоронне Агентство «Вітязь», а відтак сукупний розмір отримуваних доходів, з урахуванням пільг, які надаються йому державою, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надають можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі аліментів.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів у зв`язку із погіршенням його матеріального стану, є не доведеними та не підлягають задоволенню.

Крім викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що дана позовна заява пов`язана із тим, що її заявник фактично не погоджується з рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2019р. у цивільній справі № 132/4517/18, згідно якого стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що у разі, якщо ОСОБА_1 не погоджується із вказаним судовим рішенням, то цивільно-процесуальним законодавством встановлений інший порядок судового захисту його прав, а не шляхом звернення до суду з позовом про зменшення встановленого розміру аліментів з підстав, які існували на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно п.13 .1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 132/2214/20, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаною позовною заявою, був сплачений судовий збір в розмірі 840грн.80коп. згідно квитанції № 0.0..2, виданої 13.07.2020р. АТ КБ «ПриватБанк».

15.09.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із письмовою заявою, в якій просить повернути йому сплачену суму судового збору в розмірі 840грн.80коп., як таку, що помилково сплачена, оскільки він є учасником бойових дій, і відповідно до вимог п.13 .1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України «Про судовий збір», визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю /ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір»/.

Згідно ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, беручи до уваги, що позивач в силу п.13 .1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то помилково сплачений ним судовий збір у розмірі 840грн.80коп. підлягає поверненню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів залишити без задоволення.

Судовий збір у розмірі 840грн.80коп., сплачений ОСОБА_1 при зверненні до Калинівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів, згідно квитанції №0.0..2, виданої 13.07.2020р. АТ КБ «ПриватБанк», повернути ОСОБА_1 в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Оригінал платіжного документу, а саме квитанції №0.0..2, виданої 13.07.2020р. АТ КБ «ПриватБанк», знаходиться в матеріалах цивільної справі № 132/2214/20.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя