Провадження № 2/947/1218/20
Київський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.
при секретарі Шеховцевій О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою суду від 19.12.2019 року відкрито провадження по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду справи.
Ухвалу суд направив сторонам. Банк надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, зазначивши, що позов підтримує і не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач відзив на позов не надала, до суду не з`явилась. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена у відповідності до вимог закону.
За згодою сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:
В позові Банк стверджує наступне: відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.12.2019 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 9336,62 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк доводить, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають Кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 і Банком.
Суд дослідив надані до позову докази, наведені доводи і дійшов висновку, що позов Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві ОСОБА_1 (без номеру) від 19.07.2011 року (а.с.14) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не зазначені ні сума кредиту ні процентна ставка. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У заяві позичальника №ODXRFE13050132 від 19.07.2011 року (а.с.13) зазначено, що Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 2058 грн на строк 10 місяців з 19.07.2011 року по 18.05.2012 року включно на придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, якщо інше не зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 16 по 20 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 205,91 грн. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 18.05.2012 року.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, та відсотків за користування кредитом, вимагає стягнути пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором , посилався на Умови і Правила надання банківських послуг.
На обґрунтування своїх вимог банк надав розрахунок заборгованості (а.с.9-12). З розрахунку убачається, що з 24.12.2012 року по 20.10.2015 року ОСОБА_1 сплатила Банку на виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів 9587 грн, а за період з 27.08.2016 року по 17.01.2018 року -Банк списував з інших рахунків позичальника по 3,5,6,11,22 грн (загальна сума 712 Грн) і зарахував на рахунок, відкритий для виконання зобов`язань за генеральною угодою.
Таким чином, відповідач у повному обсязі повернула кредитні кошти Банку у строк, визначений генеральною угодою - до 31.12.2017 року - в сумі 9336,62 грн , тому суд вважає, що в цій частині позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.
На виконання зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 24.12.2012 року по 20.10.2015 року відповідач сплатила Банку 3599 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості позичальник повертала кредитні кошти і сплачувала відсотки за користування цими коштами з порушенням порядку повернення грошових коштів, що визначений умовами генеральної угоди. Так ОСОБА_1 зобов`язалась з 1 по 25 число кожного місяця здійснювати платіж в розмірі 238,26 грн для погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Як убачається з розрахунку, ОСОБА_1 порушувала ці строки і робила внески нерівномірно. Так, у січні місяці 2013 року сплатила 132,67 грн, у лютому 2013 року - 138,64 грн, в березні 2013 року платіж відсутній, а в квітні і травні місяцях 2013 року позичальник сплатила по 573 грн. Перевіривши нарахування за відсотками, суд дійшов висновку, що в цій частині вимоги банку є доведеними підлягають задоволенню: з відповідача на користь банку стягуються 5163 грн.
З розрахунку не убачається порядок нарахування пені, не зазначена ставка пені за порушення строків розрахунку, а в генеральній угоді міститься посилання на Умови і Правила надання банківських послуг. Пунктами 1.1.5.21 - 1.1.5.25 Умов та Правил надання Банківських послуг передбачено нарахування пені у разі порушення (у тому числі і неналежне виконання) зобов`язань за кредитним договором. Якою нормою Умов і Правил користувався банк при нарахуванні пені ні з позову ні з розрахунку не убачається. За таких умов суд вважає вимоги банку в цій частині недоведеними.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 768,4 грн.
Керуючись ст.ст.258,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 04.03.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.