Справа № 712/9075/20
Провадження № 2/712/2272/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 направила до суду указаний позов, з врахуванням уточнених позовних вимог від 20 жовтня 2020 року просить визнати недійсним договір дарування відповідачу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., реєстровий № 4457.

Позов обґрунтовано тим, що в серпні 2010 році тяжко захворів її чоловік ОСОБА_3 , на лікування якого витрачались значні кошти.

У зв`язку з вказаними обставинами заявниця із своєю дочкою - ОСОБА_2 домовилась, що остання візьме на себе обов`язки по утриманню належної їй квартири АДРЕСА_1 , зробить у ній ремонт, а натомість вказана квартира буде їй подарована.

15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. посвідчено договір дарування квартири, згідно з яким ОСОБА_1 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до п.7 договору дарування під передачею квартири слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдарованою від дарувальника ключів від квартири, свідчить про те, що передача речі відбулась.

Заявниця акцентує увагу на тому, що вказаний пункт договору дарування не було дотримано, оскільки ключі від квартири відповідачці не передавались. За таких обставин, на думку позивачки, у відповідачки не виникло право власності на квартиру, а тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

Просила врахувати, що у квартирі весь час проживає вона зі своїм чоловіком, комунальні послуги та витрати по утриманню житла сплачує самостійно.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 грудня 2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, за згодою сторін було закрито підготовче провадження та вирішено призначити судове засідання на 14 грудня 2020 року.

У вступному слові 14 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що в 2011 році подарувала свою квартиру АДРЕСА_1 своїй єдиній дочці ОСОБА_2 , оскільки не хотіла, щоб в останньої виникли труднощі під час прийняття спадщини. Вказала, що зараз відносини з дочкою сильно погіршились, оскільки дочка у зв`язку з конфліктними відносинами намагається виселити зі своєї квартири у м.Києві одного із синів (онука позивачки). Позивачка вважає, що це може призвести до необхідності зареєструвати місце проживання онука у м.Черкаси у квартирі, що є предметом оспорюваного договору дарування. Крім того, поведінка відповідачки викликає побоювання у позивачки та її чоловіка щодо можливого їх виселення з квартири. Зі слів позивачки, справжньою метою пред`явлення цього позову є намагання «провчити» дочку та змусити її відчути становище онука.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала. Пояснила, що в договорі дарування квартири зазначено, що право власності на квартиру в обдаровуваного виникає після державної реєстрації такого права, що й було зроблено. Щодо передачі ключів, то позивачка символічно передавала їй ключі, які потім було повернуто, оскільки відповідачка дійсно проживає у м.Києві та не користується цією квартирою. Таким чином, договір дарування укладено і він є чинним. Додатково пояснила, що не збирається виселяти батьків із подарованої їй квартири. Щодо її відносин з сином (онуком позивачки), то такі відносини не мають жодного відношення до цієї справи та не стосуються позивачки.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 234 ЦПК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Судом установлено, що 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. посвідчено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.11)

Згідно із п. 7 договору дарування від 15 грудня 2011 року, під передачею квартири слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваною від дарувальника ключів від квартири свідчить про те, що передача речі відбудеться.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, ОСОБА_1 зазначає про те, що ОСОБА_2 ключі від квартири не отримала, що свідчить про те, що передача дарунку не відбулась.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз змісту позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що доводи про непередання відповідачці ключів від подарованої квартири не є підставою для недійсності договору дарування в цілому, оскільки цієї обставини позивачкою не доведено, до того ж в договорі дарування квартири йдеться про «символічну» передачу квартири обдаровуваному.

Не спростовано позивачкою й пояснень відповідачки про те, що за результатами нотаріального посвідчення договору дарування ОСОБА_1 передавала ОСОБА_2 ключі, які потім було повернуто дарувальнику.

Сторони не заперечували тієї обставини, що після укладення договору дарування ОСОБА_1 із своїм чоловіком ОСОБА_3 проживала та проживає на час вирішення справи судом у подарованій позивачкою квартирі, а відповідачка постійно проживає у власному житлі у м.Києві та спірною квартирою не користується, що додатково свідчить про те, що фактична відсутність у ОСОБА_2 ключів від такої квартири не може бути підставою для визнання укладеного договору дарування недійсним.

Крім того, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно 21 грудня 2011 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, після нотаріального посвідчення договору дарування та державної реєстрації права власності обдаровуваної на квартиру, остання стала повноцінним власником квартири.

За вказаних обставин суду не надано жодних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, навпаки під час розгляду справи судом встановлено, що укладаючи спірний договір дарування квартири від 15 грудня 2011 року, сторони досягли згоди про всі його істотні умови і такі умови були дотримані ними.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м.Черкас протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2020 року.

Суддя: Я.В. Пересунько