КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2146/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у складі судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - АКІБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 грудня 2032 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року станом на 19 червня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмір 134 800,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 2875 182 грн. 21 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 103 360,01 дол. США та заборгованості за процентами за користуванню кредитом у розмірі 31 400,56 дол. США.

На підставі вказаного ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року у загальному розмірі 134 800,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 2 875 182 грн. 21 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором № 39.29-50/1088к від 26.12.2007 року у розмірі 134 800 дол. США 57 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 2 875 182 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що завищені суми заборгованості за договором кредиту № 39.29-50/1088к від 26 грудня 2007 року могли спростуватися випискою з особового рахунку, якої не має в матеріалах справи та яка могла підтвердити не зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів по кредиту та виконання умов договору кредиту.

Посилаючись на те, що суд безпосередньо не досліджував розрахунку заборгованості, а у справі взагалі відсутні належні та допустимі докази того, що ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКІБ «Укрсоцбанк» за спірними зобов`язаннями, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" відмовлено.

Постановою Верховного суду від 31 липня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року справу до розгляду.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, Васильєва Т.С. та Гамор Н.В. в інтересах АТ «Альфа-Банк», які просили відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 26 грудня 2007 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 39.29-50/1088к на купівлю нерухомого майна, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 125 000 дол. США на строк користування до 25 грудня 2032 року, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 11,75 % річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. Погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється відповідно до умов договору (а.с. 15-17).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 19 червня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 134 800 дол. США 57 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 2875182 грн. 21 коп., яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 103360 доларів США 01 центів та суми заборгованості за відсотками в розмірі 31400 доларів США 56 центів (а.с. 5-11).

З пояснень представника АТ «Альфа-Банк», до яких долучено розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 39.29-50/1088к від 26.12.2007 року, вбачається, що позивачем здійснено перерахунок розміру кредитної заборгованості з урахуванням висновків викладених експертом за результатами проведення судово-економічної експерти від 24.05.2017 року № 15038/16-45 та Верховного Суду, згідно якого борг відповідачки складає 130 466,93 дол. США 93 центи, з яких 95 320,36 дол. США - сума заборгованості за кредитом, 35 146,57 дол. США - сума заборгованості за відсотками.

Повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунки заборгованості позивача та відповідача за кредитним договором у сукупності та взаємозв`язку з умовами вказаного договору, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме - факти наявності чи відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед банком та дійсний розмір такої заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, колегія суддів приймаючи до уваги висновки Верховного суду, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 509 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, що є підставою виникнення зобов`язання, є договори та інші правочини.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Судом першої інстанції також установлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

У свою чергу, ОСОБА_1 скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, чим порушила виконання умов укладеного між сторонами договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).

Таким чином, відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги статті 530 ЦК України, що призвело до утворення заборгованості.

23 жовтня 2010 року банком відповідачу була направлена вимога про усунення порушень зобов`язань, яка ОСОБА_1 не виконана (а.с. 12).

Згідно наданого банком розрахунку станом на 19 червня 2015 року відповідач має невиконані зобов`язання перед банком, заборгованість у загальному розмірі 134 800,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 2875 182 грн. 21 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 103 360,01 дол. США та заборгованості за процентами за користуванню кредитом у розмірі 31 400,56 дол. США.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив достроково стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості по кредиту та процентам, посилаючись на порушення відповідачем графіку погашення заборгованості за кредитом, що визначений в п. 1.1 договору кредиту, не здійснення погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 125000 доларів США зі сплатою 11,75 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, визначеної у графіку.

Таким чином, зважаючи на те, що банком надано відповідачу кредит у розмірі та у строки, погоджені сторонами у кредитному договорі, що не заперечується ОСОБА_1 , проте, останньою обов`язок з повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах укладеного між сторонами кредитного договору належним чином не виконано, у відповідачки перед банком виникла заборгованість, яка згідно наданого стороною позивача останнього розрахунку станом на 19 червня 2015 року складає 130 466,93 дол. США, з яких заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) становить 95 320, 36 дол. США, а сума заборгованості за відсотками -35 146,57 дол. США

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на виконання постанови Верховного Суду, відповідачу особисто чи через представника неодноразово пропонувалося разом з представником банку узгодити заборгованість по кредиту, або надати власний розрахунок заборгованості.

Між тим, зі справи убачається, що ОСОБА_3 не бажала проводити взаєморозрахунок, не дадано свого розрахунку заборгованості з посиланням на те, що такий розрахунок було надано раніше (а.с.161-168 т.1).

Зі справи убачається, що під час попереднього апеляційного розгляду справи відповідачем було долучено розрахунок та вказано про необґрунтоване нарахування банком заборгованості за певний період шляхом застосування відсоткової ставки 14%, у той час як умовами договору було передбачено 11,75%, незрозуміло цільове призначення сплачених боржником 84246,3 дол. США та яким чином вони були використані, а також несвоєчасно проводилися зарахування внесених платежів.

На виконання постанови суду касаційної інстанції представником банку долучено деталізований розрахунок заборгованості ОСОБА_4 , відповідно до змісту якого встановлено, що на виконання умов договору, відповідачем було сплачено 89713,23 дол. США, з яких на оплату відсотків було зараховано 54 566,66 дол. США. та 29679,64 дол. США - на погашення тіла кредиту (а.с.175,176 т.2).

Згідно матеріалів справи, банком визнано необґрунтоване нарахування ОСОБА_5 відсотків за користування кредитом у розмірі 14% замість 11,75% й складено новий розрахунок кредитної заборгованості у суворій відповідності змісту договору.

Колегія суддів вважає долучений позивачем до справи у новій редакції розрахунок заборгованості ОСОБА_4 таким, що узгоджується з матеріалами справи та змістом договору. У ньому повно відображено рух коштів, отриманих від боржника, дати зарахування внесених платежів й з урахуванням зазначених обставин встановлено заборгованість.

Будь-яких заперечень щодо змісту складеного банком нового розрахунку, відповідачем не надано.

Згідно п.2.3 кредитного договору передбачено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором якщо інше не випливає з умов цього договору. За таких обставин, зарахування банком деяких коштів не в день здійснення платежу, при умові їх оплати в післяопераційні години чи перед вихідними днями, узгоджується зі змістом п.2.3 кредитного договору.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяці без урахування останнього робочого дня та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. Згідно даних розрахунку, нарахування відсотків за користування кредитом було здійснено у відповідності до умов договору.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання відповідача та його представника про неправильність складеного банком у новій редакції розрахунку кредитної заборгованості та невідповідність його змісту договору.

Колегія суддів не вбачає правових підстав до закриття провадження у справі у зв`язку з зверненням позивачем стягнення на предмет іпотеки, остільки судом апеляційної інстанції переглядається рішення районного суду, ухвалене 25.01.2016 року (а.с.54-56 т.1), у той час як згідно матеріалів справи, звернуто стягнення на предмет і іпотеки після його ухвалення - 07.11.2018року (а.с.161 т.2). Зазначене свідчить про відсутність підстав для висновків про подвійне стягнення з боржника заборгованості. Встановлення суми заборгованості чи відсутність такої підлягає до з`ясування під час вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, районний суд під час розгляду справи належним чином не дослідив зміст долученого банком до позову розрахунку, що призвело до визначення суми кредитної заборгованості ОСОБА_4 у завищеному розмірі.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення, ухваленого у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення районного суду шляхом зменшення суми заборгованості, що підлягала стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача з 134 800,57 дол. США до 130 466,93 дол. США.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року змінити шляхом зменшення суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», з 134 800,57 дол. США до 130 466,93 дол. США.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: