Справа №463/8704/19
Провадження №2/463/412/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 39/200 ідеальних частин земельної ділянки площею 319 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р. по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,75; 2,25 по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80, право власності на яку згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р. по справі № 2-425/11 (з врахуванням ухвал суду від 11.05.2017р. та 03.04.2019р.) визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та яку виділено в натурі, залишивши іншу 39/200 ідеальну частин даної земельної ділянки у власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі ухвали 15 сесії 3 скликання Львівської міської ради від 13.12.2001р. № 1361 тодішнім співвласникам будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку виділено земельну ділянку площею 0,1000 га. Право спільної сумісної власності на таку земельну ділянку було оформлено державним актом на право власності на землю серії ЯА № 869633 від 01.02.2006р., який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договором оренди землі за № 01:06:438:00246. На підставі договору дарування від 18.04.2004р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належні їм на праві власності 39/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 подарували позивачу. В подальшому, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р. визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 право власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, а також виділено в натурі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 39/100 ідеальних частин площею 319 кв.м. із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м., закріпленої за будинком АДРЕСА_1 в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р. по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,75; 2,25 по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80, загальною площею 319 кв.м. Виготовлення технічної документації із землеустрою на виділену земельну ділянку для подальшої реєстрації розпочато на підставі договору від 03.04.2018р., укладеного з Львівською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру». Станом на даний час виготовлення технічної документації не завершено і як наслідок, право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не зареєстровано, а земельна ділянка в натурі не виділена. ОСОБА_5 , який є її батьком, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини. Мама позивача та чоловік спадкодавця третя особа ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, однак Четверта Львівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю документів про реєстрацію за ним на права власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки площею 319 кв.м., а також у зв`язку з тим, що право власності на таку земельну ділянку визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , однак частка спадкодавця в спільному майні не визначена. Як наслідок, позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку і тому, просить в судовому порядку визнати за нею право власності на 39/200 частки такої земельної ділянки, що становить Ѕ від тієї частки, право власності на яку визнано за ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р.

Ухвалою судді від 10.07.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відзиву на позовну заяву, а також письмових пояснень щодо позову відповідач та третя особа не подали.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Повноважний представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.02.2006р. (а.с.19), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011р., яке не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.7-9), за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 визнано право власності на 39/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га.

Цим же рішенням суду, з врахуванням ухвал про виправлення описок від 11.05.2017р. та від 03.04.2019р. (а.с.10, 11-12), які не оскаржувались та набрали законної сили, виділено в натурі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 39/100 ідеальних частин площею 319,0 кв.м. із земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м., закріпленої за будинком АДРЕСА_1 в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011р.: по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,57; 2,25; по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15); 7,80; загальною площею 319,0 кв.м.

Іншу частину земельної ділянки, що становить 61/100 ідеальних частин земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000 га, з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 7,80; 1,60; 5,60; по житловому будинку (10,50; 11,45); 2.25; 16,75; 15,12; 30,00; 31,05 загальною площею 541 кв.м. залишено у власності відповідача ОСОБА_4 .

Також, зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 виділеною частиною земельної ділянки загальною площею 319,25 кв.м. на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно спорудженої печі-коптильні та звільнення земельної ділянки від будівельного сміття, яке залишиться після демонтажу печі.

Встановлено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 безоплатний, безстроковий земельний сервітут щодо використання земельних ділянок шириною 1,00 м біля стін житлового будинку АДРЕСА_1 для можливості встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою здійснення ремонту стін будинку співвласниками житлового будинку.

При цьому, позивач відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13) на підставі договору дарування від 18.10.2004р. є власником 39/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно копії свідоцтва про народження (а.с.17) є батьками позивача.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.23-27), яке видано компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, апостильоване у відповідності до вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція від 05.10.1961р.) та перекладене на українську мову, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

На основі аналізу вказаних правових норм під час розгляду цивільної справи № 149/167/19 (постанова від 22.01.2020р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва.

Як вбачається з поданих матеріалів, у встановлений законом строк, а саме 09.04.2019р. позивач звернулась до Генерального консульства України в Гамбурзі з заявою про прийняття спадщини (а.с.15). В свою чергу, від 20.05.2019р. (а.с.16) третя особа відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на позивача.

Згідно відповіді Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 18.09.2019р. (а.с.20-21), позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на виділену йому земельну ділянку не зареєстроване. Крім того, право власності на таку земельну ділку визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак частка спадкодавця у спільному майні не визначена.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

У справі яка розглядається право власності на земельну ділянку визнано за спадкодавцем ОСОБА_3 на підставі судового рішення, і як наслідок, таке право власності входить до складу спадщини. Разом з тим, у зв`язку з тим, що спадкодавець не оформив у встановленому законом права власності, набутого на підставі судового рішення, у позивача існують перешкоди в оформленні таких спадкових прав.

Відтак, спадкові права позивача є порушені та з метою їх захисту суд вважає за необхідне в судовому порядку визнати за останньою право власності на земельну ділянку.

Оскільки спірна земельна ділянка належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , враховуючи принци рівності часток, який передбачено ч. 2 ст. 372 ЦК України, та порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частки цієї земельної ділянки, а саме на 39/200 ідеальних часток.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,77-82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 317, 319, 321, 328, 372, 1216, 1217, 1218 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (м. Львів, пл. Ринок, 1), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ПНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 39/200 ідеальних частин земельної ділянки площею 319 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в геометричних розмірах, встановлених згідно варіанту поділу № 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.04.2011 року по периметру за ходом годинникової стрілки від точки А: 3,30; 29,01; 18,40; 16,75; 2,25; по житловому будинку (4,50; 1,30; 7,60; 7,15) ; 7,80, право власності на яку згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22.09.2011 року у справі № 2-425/11 (з врахуванням ухвал суду від 11.05.2017 року та 03.04.2019 року) визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та яку виділено в натурі, залишивши іншу 39/200 ідеальну частину даної земельної ділянки у власності ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду складено 02.03.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.