Провадження № 2/760/1253/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Бренича А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 28.11.2018 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив:

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» на його користь страхове відшкодування в розмірі 90550,06 грн., пеню в розмірі 17385,60 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1488,00 грн., інфляційні втрати в сумі 2632,17 грн., а всього стягнути 112055 грн. 83 коп.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, 30.01.2018 р. в м. Києві по вул. О. Теліги, 17, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , який від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 , який, в свою чергу, від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018 р., дана ДТП сталася внаслідок порушення водієм «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який керував водій ОСОБА_2 , п. 13.1 ПДР України.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сільпо-Фуд», а отже вчинив адміністративне правопорушення під час виконання службових обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Тому, позивач вважає, що ТОВ «Сільпо-Фуд» є відповідальною особою по відшкодуванню збитків, завданих в результаті вказаної ДТП.

При цьому, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу №АК/5903648 від 16.03.2017 р., зі встановленим лімітом 100000,00 грн. та договором добровільного страхування №98-2820-00014 від 16.03.2017 р. в ПрАТ «СК «Українська страхова група» зі встановленим лімітом 550000,00 грн., та остання, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором ДСЦПВВНТЗ, відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 272481,52 грн.

Разом з тим, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 27/75.02.18 від 16.02.2018 р., вартість матеріального збитку автомобіля марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює ринковій вартості КТЗ до пошкодження та складає 399878 грн. 19 коп.

Відповідно до Звіту про утилізаційну вартість КТЗ №27/75.02.18 від 16.02.2018 р., утилізаційна вартість автомобіля марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 36846 грн. 61 коп.

Позивач посилається на те, що згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 30. 2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 363031 грн. 58 коп. (399878,19 грн. - 36846,61 грн.), де:

399878,19 грн. - ринкова вартість КТЗ до пошкодження;

36846,61 грн. - ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані;

363031,58 грн. - різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Враховуючи наведене, загальний розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з ПрАТ «СК «Українська страхова група», становить 363031 грн. 58 коп.

Розрахунок залишкової суми матеріального збитку становить:

363031,58 грн. (загальна вартість матеріального збитку) - 272481,52 грн. (страхове відшкодування, яке відшкодовано страховиком) = 90550 грн. 06 коп. (залишок недоплаченої страховиком вартості відновлювального ремонту КТЗ в результаті його пошкодження при ДТП), які позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група».

При цьому, оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» не відшкодувало в повному обсязі страхове відшкодування, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, які позивач розрахував за період з 06.05.2018 р. по 22.11.2018 р., а саме: 1488,00 грн. - 3% річних від простроченої суми відшкодування; 17385,60 грн. - пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування; 2632,17 грн. - інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.11.2018 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 04.12.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.03.2019 р. до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» було повністю виконано свої обов`язки за Полісом № АК/5903648 та Договором № 98-2820-00014/00002 перед ОСОБА_1 шляхом сплати страхового відшкодування в розмірі 272481,52 грн. та пені в розмірі 5415,55 грн.

07.03.2019 р. до суду від представника третьої особи ТОВ «Сільпо-Фуд» надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких представник третьої особи вказує на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ТОВ «Сільпо-Фуд» застрахована, і при цьому підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування страховиком відсутні, а сума заподіяної ОСОБА_1 шкоди не перевищує встановленого Договором страхування ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих третіх осіб, - обов`язок з виплати страхового відшкодування має бути покладеним саме на страховика.

Ухвалою суду від 08.04.2019 р., за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - судову автотоварознавчу експертизу.

21.05.2020 р. до суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 24301/19-54 від 15.05.2020 р.

20.07.2020 р. до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача, враховуючи висновки судової автотоварознавчої експертизи просить:

стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 28064,78 грн., пеню в розмірі 5824,13 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 2021,20 грн., інфляційні втрати в сумі 2927,08 грн., 4710,00 витрат на проведення судової експертизи, 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки №27/75.02.18 від 16.02.2018 р., а всього на загальну суму 45046 грн. 19 коп.

Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

25.09.2020 р. до суду від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» надійшли письмові заперечення на заяву про зменшення позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої до суду заяви про зменшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме вказав на те, що з урахуванням поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог, ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» визнає в повному обсязі розмір страхового відшкодування в сумі 28064,78 грн.. Разом з тим, вказав на те, що ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» частково сплатило ОСОБА_1 пеню в сумі 5415,55 грн. Таким чином, розмір недоплаченої пені становить 408,58 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, зазначив, що ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» заперечує в повному обсязі та в цій частині просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» в судовому засіданні підтримав подані до суду письмові пояснення щодо позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 30.01.2018 р. в м. Києві по вул. О. Теліги, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_4 .

Так, вбачається, що ОСОБА_2 30.01.2018 р., в м. Києві по вул. О. Теліги, 17, керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , який від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 , який, в свою чергу, від удару здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження чотирьох транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2018 р., суд встановив винність водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП, та закрив провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, на підставі ч. 4 ст. 38 КУпАП у зв`язку із спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина водія траспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 30.01.2018 р. в м. Києві по вул. О. Теліги, 17, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_4 , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що водій транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , на момент ДТП, перебував у трудових відносинах з ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що підтверджується наказом №89/ЛГ-к від 22.11.2016 р. та даними подорожнього листа вантажного автомобіля №226860.

Зазначені обставини сторонами визнаються та не оспорються.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ «Українська страхова група».

Так, вбачається, що 16.03.2017 р. між ПрАТ «Українська страхова група» та ТОВ «Фоззі-Фуд» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5903648, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_6 . Строк дії Полісу № АК/5903648 з 01.04.2017 р. до 31.03.2018 р. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн.

16.03.2017 р. між ПрАТ «Українська страхова група» та ТОВ «Фоззі-Фуд» було укладено Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надлімітна відповідальність) № 98-2820-00014. Предметом цього Договору є здійснення Страховиком добровільного страхування цивільно-правової відповідальності Страхувальника за шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб, заподіяну його забезпеченим ТЗ, на умовах Варіанту 2 - «Надлімітна відповідальність» Правил (п. 2.1 договору).

Згідно п.п. 4.3 договору, страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 550000,00 грн.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовоими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2018 р. ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» звернулось до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із повідомленням про настання ДТП та виплату страхового відшкодування від Страхувальника.

05.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування від 04.02.2018 р. та надав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 31.01.2018 р., пояснення про обставини настання ДТП та інші документи.

Згідно Звіту № 044/У/2018 від 20.02.2018 р., складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» за замовлення ПрАТ «СК «Українська страхова група», вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, становить 347851,60 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 437410,64 грн., що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 347851,60 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, для визначення вартості транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані, ПрАТ «СК «Українська страхова група» скористалось інтернет платформою «AUTOonline» компанії «Audatex» та замовило проведення відповідного звіту.

Згідно зобов`язуючої пропозиції та Звіту № 044/У/2018/А від 03.05.2018 р., вартість транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані складає 101000,00 грн.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснено наступний розрахунок суми страхового відшкодування:

347851,60 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 101000,00 грн. (ринкова вартість ТЗ після пошкоджень у ДТП) = 246851,16 грн.

27.04.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» надіслало ОСОБА_1 лист за Вих. №03/2556, яким повідомило про розрахунок суми страхового відшкодування та надало копію зобов`язуючої пропозиції.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДКЦВ-15133 по полісу № АК/5903648.

Також, 04.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДКЦВ-15552 по договору № 98-2820-00014/00002.

05.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн., згідно полісу № АК/5903648, що підтверджується даними платіжного доручення №11536 від 05.06.2018 р.

06.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» листом за Вих. №03/3345, повідомило ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн., згідно полісу № АК/5903648.

07.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 146851,60 грн., згідно договору № 98-2820-00014/00002, що підтверджується даними платіжного доручення №11655 від 07.06.2018 р.

08.06.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» листом за Вих. №03/3435, повідомило ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування в сумі 146851,60 грн., згідно договору № 98-2820-00014/00002.

При цьому, встановлено, що 25.07.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено розпорядження про виплату пені та розрахунок розміру пені по полісу № АК/5903648, та у зв`язку із затримкою виплати страхового відшкодування по полісу № АК/5903648, було сплачено ОСОБА_1 пеню в розмірі 2887,67 грн., що підтверджується даними платіжного доручення №15268 від 25.07.2018 р., про що повідомлено листом за Вих. №03/4412.

При цьому, вбачається, що після виплати ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхового відшкодування ОСОБА_1 , Фонд державного майна України за зверненням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01.08.2018 р. № 8100/13-5, провів рецензування двох звітів про оцінку майна, а саме: Звіту № 044/У/2018 від 20.02.2018 р. та Звіту № 044/У/2018/А від 03.05.2018 р.

За результатами рецензування встановлено, що Звіт № 044/У/2018 від 20.02.2018 р., як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків, а Звіт № 044/У/2018/А від 03.05.2018 р., як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний.

Після чого, ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулось до оцінювача з проханням усунути недоліки, які були зазначені в рецензіях на Звіт № 044/У/2018 від 20.02.2018 р. та Звіт №044/У/2018/А від 03.05.2018 р.

Згідно Звіту № 044/У/2018 випр. від 13.09.2018 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 437410,64 грн., що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 347851,60 грн.

Згідно Звіту № 044/У/2018/А випр. Від 13.09.2018 р., ринкова вартість транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 ,після пошкодження транспортного засобу у ДТП, становить 75370,08 грн.

Тому, ПрАТ «СК «Українська страхова група» 14.09.2018 р. складено розрахунок суми страхового відшкодування:

347851,60 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 75370,08 грн. (ринкова вартість ТЗ після пошкоджень у ДТП) - 246851,60 грн. (раніше виплачене страхове відшкодування) = 25629,92 грн., та складено страховий акт № ДКЦВ-15552/1 по договору № 98-2820-00014/00002.

Вбачається, що 14.09.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 25629,92 грн. по договору №98-2820-00014/00002, що підтверджується даними платіжного доручення № 19386 від 14.09.2018 р.

При цьому, 17.09.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено розпорядження про виплату пені та розрахунок розміру пені по договору № 98-2820-00014/00002.

17.09.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» в зв`язку із затримкою виплати страхового відшкодування по договору № 98-2820-00014/00002, сплатило ОСОБА_1 пеню в розмірі 2527,88 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 19392 від 17.09.2018 р., про що повідомило листом за Вих. №03/5543.

Звертаючись до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ПрАТ «СК «Українська страхова група», керуючись вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором ДСЦПВВНТЗ, відшкодувала завдані збитки в розмірі 272481,52 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалою суду від 08.04.2019 р., за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 24301/19-54 від 15.05.2020 р., ринкова вартість транспортного засобу «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.01.2018 р., складала: 397724,20 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 30.01.2018 р. (дата настання дорожньо-транспортної пригоди), могла складати: 763279,34 грн.; ринкова вартість транспортного засобу «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , після настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.01.2018 р., могла складати: 97177,90 грн.

Отже, згідно висновку експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи № 24301/19-54 від 15.05.2020 р., витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому автомобіль вважаться фізично знищеним.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 758/10036/14-ц (провадження № 61-32270св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 24301/19-54 від 15.05.2020 р., складений за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та є таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті, та покладений в основу рішення.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різниця між вартістю транспортного засобу - автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 397724,20 грн. (ринкова вартість КТЗ до пошкодження) - 97177,90 грн. (ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані) = 300546,30 грн.

Отже, загальний розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, становить 300546,30 грн.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 272481,52 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача необхідно стягнути страхове відшкодування в розмірі 28064,78 грн. (300546,30 грн. (загальна вартість матеріального збитку) - 272481,52 грн. (страхове відшкодування відшкодоване страховиком)).

Окрім страхового відшкодування, позивач просить також стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» штрафні санкції у зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування, а саме: 3% річних, пеню та інфляційне збільшення боргу за період з 06.05.2018 р. по 28.09.2020 р.

Так, згідно поданої до суду 20.07.2020 р. заяви про зменшення позовних вимог, представник позивача просить:

стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 28064,78 грн., пеню в розмірі 5824,13 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 2021,20 грн., інфляційні втрати в сумі 2927,08 грн., 4710,00 витрат на проведення судової експертизи, 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки №27/75.02.18 від 16.02.2018 р., а всього на загальну суму 45046 грн. 19 коп.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме вказав на те, що з урахуванням поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог, ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» визнає в повному обсязі розмір страхового відшкодування в сумі 28064,78 грн. Разом з тим, вказав на те, що ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» частково сплатило ОСОБА_1 пеню в сумі 5415,55 грн. Таким чином, розмір недоплаченої пені становить 408,58 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, зазначив, що ПрАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» заперечує в повному обсязі та в цій частині просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Що стосується стягнення з відповідача пені, 3 % річних та суми інфляційних збитків, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові № 6-282 цс17 від 07 червня 2017 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Зі змісту ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України випливає, що грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

З врахуванням задоволеної суми страхового відшкодування, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, пені та інфляційного збільшення боргу, нарахованих позивачем за період з 06.05.2018 р. по 28.09.2020 р.

Проведений стороною позивача розрахунок перевірений судом та відповідає сумі невиплаченого відповідачем страхового відшкодування.

Разом з тим, як встановлено судом, 25.07.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатило ОСОБА_1 пеню в розмірі 2887,67 грн., що підтверджується даними платіжного доручення №15268 від 25.07.2018 р., про що позивача повідомлено листом за Вих. №03/4412.

Також, 17.09.2018 р. ПрАТ «СК «Українська страхова група» в зв`язку із затримкою виплати страхового відшкодування по договору № 98-2820-00014/00002, сплатило ОСОБА_1 пеню в розмірі 2527,88 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 19392 від 17.09.2018 р., про що повідомило листом за Вих. №03/5543.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, з ПрАТ «СК «Українська страхова група» підлягає стягненню на користь позивача: пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 408,58 грн. (5824,13 грн. (розмір пені нарахований ) - 5415,55 грн. (2887,67 грн. + 2527,88 грн. (розмір пені, виплачений страховою компанією); 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2021,20 грн.; інфляційні втрати в сумі 2927,08 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки та складення Звіту про визначення вартості матеріального збитку №27/75.02.18 від 16.02.2018 р., то такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування від 04.02.2018 р. та надав повідомлення про ДТП від 31.01.2018 р., письмові пояснення про обставини ДТП та інші документи.

15.02.2018 р. транспортний засіб - автомобіль марки «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , було оглянуто оцінювачем та 20.02.2018 р. за замовленням ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено Звіт № 044/У/2018.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» не було порушено строків, передбачених п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому передбачених законом правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки та складення Звіту про визначення вартості матеріального збитку №27/75.02.18 від 16.02.2018 р., суд не вбачає.

При цьому, позивачем ОСОБА_1 сплачено 4710,00 грн. вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією № 11 від 11.11.2019 р.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Таким чином, з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача підлягає стягненню 4710,00 грн. вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що 17.02.2018 р. між ОСОБА_1 та адвокатом Капля А.С. було укладено договір про надання правової допомоги.

01.03.2018 р. між ОСОБА_1 та адвокатом Капля А.С. було укладено було додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 17.02.2018 р.

На підтвердження своїх повноважень представником позивача надано суду копію ордеру серії АІ № 1051158 від 22.11.2018 р. та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6115/10 від 07.07.2017 р.

Представником позивача надано суду розрахунок суми судових витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за договором від 07.02.2018 р. та додатковою угодою №1 від 01.03.2018 р. (станом на 22.11.2018 р.), згідно якого загальна сума витрат становить 10350,00 грн. та включає в себе: надання юридичної консультації (850,00 грн.), написання позовної заяви та її надсилання до суду (4000,00 грн.), складення адвокатських запитів (всього на суму 4000,00 грн.), написання заяв та скарг (всього на суму 1500,00 грн.).

Також, представником позивача надано суду розрахунок суми судових витрат з надання правової допомоги ОСОБА_1 за договором від 07.02.2018 р. та додатковою угодою №1 від 01.03.2018 р. (станом на 28.09.2020 р.), згідно якого загальна сума витрат становить 6000,00 грн. та включає в себе: підготовку та подання до суду заяви про зменшення позовних вимог від 16.07.2020 р. (2000,00 грн.), представлення інтересів клієнта в суді 08.04.2019 р. та 28.09.2020 р. (4000,00 грн.).

Представником позивача на обґрунтування розміру судових витрат надано оригінал квитанції №1 від 22.11.2018 р., яка підтверджує сплату ОСОБА_1 адвокату Каплі А.С. 10350,00 грн. та оригінал квитанції №2 від 28.09.2020 р., яка підтверджує сплату ОСОБА_1 адвокату Каплі А.С. 6000,00 грн.

Оцінивши надані представником позивача матеріали в обгрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає їх обгрунтованими частково.

Так, враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10850,00 грн. (що включає в себе: витрати, пов`язані з наданням юридичної допомоги в сумі 850,00 грн., написанням позовної заяви в сумі 4000,00 грн., складенням заяви про зменшення позовних вимог в сумі 2000,00 грн. та участь представника в позивача у двох судових засіданнях в сумі 4000,00 грн.), як такі, що в цій частині є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду, часу, необхідного для підготовки такого обсягу документів.

Разом з тим, суд вважає, що понесені позивачем витрати в іншій частині, а саме написання адвокатських запитів, заяв, скарг тощо, задоволенню не підлягають, оскільки є такими, що не узгоджуються з вимогами ст.ст. 133, 137 ЦПК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення понесених судових витрат підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 22, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 102, 106, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. І. Федорова, 32-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 28064,78 грн., пеню в розмірі 408,58 грн., 3% річних в розмірі 2021,20 грн., інфляційні втрати в сумі 2927,08 грн., витрати на проведення судової експертизи 4710,00 грн., судовий збір в сумі 704,80 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10850 грн.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір