КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 753/9807/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2486/2020Головуючий у суді першої інстанції - Мицик Ю.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чабака О.Г. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Чабаком Олексієм Григоровичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просив: стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 9 081 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., а всього 1 009 081 грн. 75 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення операції кесаревого розтину померла його донька - ОСОБА_4 .

При цьому, смерть ОСОБА_4 настала в результаті скоєння лікарем ОСОБА_3 злочину, кваліфікованого за ч . 1 ст. 140 КК України, а саме: неналежне виконання ним своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 1201 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на організацію та проведення поховання доньки у розмірі 9 081 грн. 75 коп.

Крім того, вчинення відповідачем протиправних дій також призвело до душевних страждань позивача, які він пов`язує з особистими переживаннями, спричиненими, перш за все, смертю доньки та тим, що його онуки будуть дорослішати та виховуватися без материнської любові.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що вищенаведені обставини викликали у позивача погіршення стану здоров`я та призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, розмір завданої моральної шкоди оцінений останнім у 1 000 000 грн. 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 177-185).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що застосування положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України або ч. 1 ст. 1167 ЦК України в частині визначення суб`єкта, відповідального за шкоду, є правом вибору позивача, оскільки ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, не змінюючи при цьому відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу (а.с. 189-193).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.12.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 204, 205).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.01.2020 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (а.с. 207).

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 25.02.2020 року відповідачем було поданого до Київського апеляційного суду клопотання, в якому він просив розгляд справи проводити за його відсутності, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом Київської міської державної адміністрації департаменту охорони здоров`я № 91в/к від 01.10.2010 року ОСОБА_3 призначено на посаду лікаря акушера-гінеколога гінекологічного відділення № 2 Київського міського пологового будинку № 3.

Відповідно до посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога відділення гінекології № 2, затвердженої наказом № 2 від 04.01.2011 року головного лікаря Київського міського пологового будинку № 3 , лікар акушер-гінеколог здійснює діагностику вагітності, спостереження за вагітними, рододопомогу, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллям, забезпечує належний рівень нагляду, обстеження і лікування жінок згідно з принципами лікувально-охоронного режиму і отримання правил медичної деонтології, здійснює діагностику вагітності, спостереження за вагітними, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів та нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів.

Разом з тим, під час проведення відповідачем операції кесаревого розтину, що в подальшому призвело до кровотечі з великої судини (найбільш ймовірно, правої маткової артерії) та до розвитку крововтрати і шоку (безпосередня причина смерті), ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача - ОСОБА_4 .

Вказані обставини встановлені Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 78-2013/о від 09.12.2013 року та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України закрито, а ОСОБА_3 звільнено від кримінального відповідальності.

При цьому, як вбачається, ОСОБА_3 , погоджуючись на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та на закриття кримінального провадження відповідно до вимог ст. 49 КК України, що є нереабілітуючими підставами, погодився, що судом точно встановлені фактичні обставини справи та дана правильна кваліфікація вчиненого ним злочину. Також, судом встановлено, що діяння, яке поставлено ОСОБА_3 у провину, містить склад злочину за ч. 1 ст. 140 КК України та він винуватий у його вчиненні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, у даній справі не потребують доказуванню ті обставини, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, були спричинені тяжкі наслідки, що виразилися у настанні біологічної смерті ОСОБА_4 , яка перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями (дефектами), допущеними лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме Київський міський пологовий будинок № 3, як самостійна юридична особа, є належним відповідачем у даній справі, адже станом на 18.09.2012 року (дата смерті ОСОБА_4 ) ОСОБА_3 перебував у в трудових відносинах з Київським міським пологовим будинком № 3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Так, положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Водночас, згідно роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також, згідно з абзацом другим п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Аналогічна позиція викладена й в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 335/11779/16-ц.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.2005 року за № 4, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою не встановлено іншого.

Отже, встановивши як факт завдання позивачеві шкоди, так і те, що станом на 18.09.2012 року відповідач перебував у трудових відносинах з Київським міським пологовим будинком № 3, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до того, що, на думку позивача, саме відповідач, як винна особа, повинен нести відповідальність, проте такі твердження не узгоджуються з вимогами закону, який у даному випадку покладає відповідальність саме на роботодавця і надає останньому право регресної вимоги до працівника, з вини якого завдану шкоду.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку право позивача на відшкодування шкоди презюмується і не втраченим, оскільки він не позбавлений можливості на пред`явлення вимог про відшкодування шкоди до належного відповідача - Київського міського пологового будинку № 3 .

Також, необхідно наголосити на тому, що, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції неодноразово роз`яснював права позивача на заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача, однак позивач не скористався наданим його процесуальним законом правом на вчинення таких дій та наполягав на тому, що шкоду має відшкодовувати саме особа, яка винна у смерті його доньки.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Чабаком Олексієм Григоровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська