Справа № 438/1065/19 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/3969/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року в складі судді Слиша А.Т. в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановила:

У вересні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Просила в порядку окремого провадження встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 05 червня 1971 року.

Оскаржуваною ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львіській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику його право на звернення з заявленою вимогою в порядку позовного провадження.

Ухвалу суду оскаржила заявник ОСОБА_1 , вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що її чоловік ОСОБА_2 з 01 липня 1994 року отримував пенсію за вислугу років, призначену згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ», пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 16 січня 2003 року, після його смерті звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про переоформлення пенсії по віку, на пенсію по втраті годувальника.

З дати звернення з заявою про переоформлення пенсії їй було припинено виплату пенсії, а пенсію по втраті годувальника не призначено, відтак протягом трьох місяців залишалася без засобів до існування, тому звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Покликається на те, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Звертає увагу на те, що саме пособі посилання заінтересованої сторони на існування спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору, при цьому ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області не заперечувало право на отримання одноразової дороги за умови надання відповідних документів.

Просить скасувати ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 54, 55), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин вбачається спір про право, суд прийшов до висновку про залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В свою чергу, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При цьому, у пункті 1 цієї постанови зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись із заявою про встановлення факту заявник ОСОБА_1 просила встановити факт, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 05 червня 1971 року, актовий запис № 267.

При цьому, як зазначає сама заявниця, встановлення зазначеного факту їй потрібно для переоформлення своєї пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника, яку отримував її чоловік ОСОБА_2 , з 01.07.1994 на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Таким чином, із заявлених вимог беззаперечно вбачається, що між заявником і заінтересованою особою виникли правовідносини з приводу призначення заявнику пенсії по втраті годувальника.

Такий вид пенсії передбачений статтею 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 7 цього закону передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Порядок призначення та перерахунку пенсії визначено зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ст. 10 цього закону).

У своїй заяві, яка зареєстрована у суді 22.10.2019, заявник ОСОБА_1 зазначала про те, що питання оформлення пенсії по втраті годувальника на час звернення до суду із заявою, вирішене не було.

Наведене свідчить про намагання та вчинення відповідних дій ОСОБА_1 для вирішення спірного питання в позасудовому порядку.

При цьому, відмова відповідного органу в призначенні пенсії може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Як слідує з пояснень представника Головного управління ПФУ у Львіській області від 07.10.2019, обставини викладені заявницею ОСОБА_1 свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження з дотриманням правил юрисдикції (а.с. 18-19).

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, вбачається спір про право, тому заяву необхідно залишити без розгляду.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, а тому колегія суддів приходить переконання про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 294, 268, 315, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 05 листопада 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк