Провадження № 2/201/1026/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

11.10.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.№2-3 ).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01.04.2006р. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.04.2017р.шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з матір`ю. Позивачка посилається на те, що належний для дітей рівень вона не може забезпечити сама, а оскільки відповідач є працездатним, просила стягнути аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого ЗУ «Про державний бюджет» на 2019р.», яким на одну дитину віком від 6 до 18 років розмір прожиткового мінімуму з 01.07.2019р. по 30.11.2019р. складає 2 118 грн., з 01.12.2019р.- 2 218 грн. і до повноліття дітей (на дату подачі позову 11.10.2019р. усі четверо дітей були малолітніми).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.10.2019р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 10).

В наданому до суду 23.01.2020р. відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що в судовому порядку аліменти стягуються лише коли угоди про сплату аліментів немає, в той час, як питання аліментів на дітей між сторонами вирішено в досудовому порядку, шляхом укладення договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коновод Н.Д., запис в реєстрі № 1619 від 26.10.2016р. Навіть розмір, який позивачка просила стягнути з відповідача додатково в судовому порядку, відповідає домовленостям з відповідачем, що знайшли своє відображення в п.4.1. вищевказаного договору. Позивачка не наводить жодних доказів невиконання відповідачем своїх зобов`язань по утриманню дітей згідно договору. Крім того, згідно умов договору, діти проживають три тижні в місці помешкання матері та два тижні в місці помешкання батька. За час проживання дітей в місці помешкання відповідача всі витрати щодо дітей повністю несе відповідач. Витрати на утримання дітей відповідачем були понесені і тоді, коли останні проживали з позивачкою, а саме витрати на фінансування шкільних та дошкільних закладів. Позивачка в свою чергу, в односторонньому порядку відмовилася від виконання вищезазначеного договору. На підставі вищевикладеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. № 45-49).

28.01.2020р. від позивачки надійшла уточнена позовна заява, в якій остання крім стягнення аліментів просить стягнути і заборгованість по сплаті аліментів за договором між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 26.10.2016р. (а.с. № 106-107).

Під час судового засідання, яке відбувалось 29.01.2020р., ухвалою суду (постановлена без виходу до нарадчої кімнати відповідно до положень ст. 353 ЦПК України) було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки - адвоката Кузьміна Р.В. (діє на підставі довіреності від 03.06.2019р. а.с. № 120) про прийняття до сумісного розгляду уточненої позовної заяви з огляду на положення п. 3 ст. 49 ЦПК України, яка передбачає право позивача змінити предмет або підставу позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання, а позивачкою уточнена позовна заява подана пізніше ніж за п`ять днів.

В судове засідання, яке було призначене на 26.02.2020р., сторони, або їх представники не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 128).

В надісланій суду 25.02.2020р. заяві, яка надійшла електронною поштою, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити свій позов, справу розглядати за її відсутності, прийняте судове рішення направити на адресу позивачки (а.с.№136).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 26.02.2020р. також не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 128). В надісланій на е/пошту суду заяві від 25.02.2020р. представник відповідача адвокат Клочай Н.І. (діє на підставі ордеру від 13.01.2020 р. а.с. № 122), просила в задоволенні позову відмовити, справу розглядати без участі відповідача та представника відповідача (а.с. № 137).

За таких обставин, враховуючи заяви сторін (їх представників), суд розглянув цивільну справу 26.02.2020р. за відсутності обох сторін (або їх представників).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи 26.02.2020р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для винесення по справі заочного рішення суду не має, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (у справі наявний відзив відповідача).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є відповідач (а.с. № 108-111).

Шлюб між сторонами у справі розірвано рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.04.2017р. (а.с. № 4-7).

Відповідно до ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Так, відповідачем надано договір між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д., запис в реєстрі № 1619 від 26.10.2016р.( а.с. № 50-53).

Відповідно до п.4 вищевказаного Договору встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі, розмір якої становить 1 228грн. щомісячно на кожну дитину віком до 6 років, на кожну дитину віком від 6 до 18 років 1 531грн. щомісячно, але в будь-якому випадку не може бути меншим ніж розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку в розрахунку на місяць, визначеному відповідним законом. Загальна сума аліментів, що підлягає оплаті батьком на дітей складає 5 518 грн. щомісячно. При збільшені прожиткового мінімуму, розмір аліментів повинен бути переглянутим та збільшеним до прожиткового мінімуму на одну особу, визначеному таким законом.

Таким чином, між сторонами самостійно визначено порядок і форма надання утримання малолітнім, а в подальшому неповнолітнім дітям, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, що виключає можливість стягнення аліментів на підставі рішення суду.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, не надала будь-яких доказів того, що договір між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д., запис в реєстрі № 1619 від 26.10.2016р. не виконується відповідачем, розірвано, визнано недійсним у судовому порядку або припинено його дію. Таким чином, суд робить висновок, що вищевказаний Договір є чинним на теперішній час, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідач до свого відзиву, а також в судовому засіданні 29.01.2020р. надав суду докази виконання ним умов договору 26.10.2016р. по утриманню дітей (а.с. № 56-100, 116, 123).

Доказів зворотнього позивачкою або її представником суду не надано незважаючи на отримання позивачкою копії відзиву з додатками (а.с. № 104).

В постанові Верховного Суду від 03.12.2018р. у справі № 757/31613/16-ц зазначено про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у випадку, коли між сторонами укладено договір, яким передбачений розмір аліментів та порядок їх нарахування та сплати.

Додатково, слід зазначити, що у разі неналежного виконання договору, позивачка не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, відповідно до положень п.2 ст.189 СК України.

Варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, які передбачені цим кодексом.

В даному випадку позивачкою подано позов про стягнення аліментів, а не про збільшення їх розміру, не про розірвання цього договору або визнання певних пунктів недійсними, тощо. Взагалі позивачкою при подачі позову не повідомлено суду про існування договору між сторонами від 26.10.2016р. (а.с. № 50-53) та нотаріальних заяв обох батьків від 05.04.2017р. та 04.09.2018р. про відсутність взаємних претензій щодо порядку сплати аліментів (а.с. № 54, 55).

За вищезазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволенні даних позовних вимог відмовлено в повному обсязі та позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за законом, судові витрати по сплаті судового збору по цій справі компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 180 - 184, 189 СК України, правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 03.12.2018р. у справі № 757/31613/16-ц , ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.