Дата документу 25.02.2020 Справа № 335/4759/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/4759/19 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
№ 22-ц/807/278/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання наказу № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2019 року провадження по справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,. що 03.05.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ», яка під час розгляду справи була уточнена позивачем, відповідно до якої вона просила суд визнати наказ № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновити її на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ», зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з 2002 року вона працювала в ПАТ «БАНК ФОРУМ», а з 2010 року вона обіймала посаду директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ».

В період з 23.04.2012 року по 27.06.2012 року позивач перебувала у щорічній відпустці, після виходу якої її було безпідставно не допущено на роботу. Як стало відомо позивачу зі слів своїх колег, її нібито було звільнено з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України в день перебування у щорічній відпустці.

Крім того позивач зазначає, що в період вивільнення з займаної посади, ПАТ «БАНК ФОРУМ» прийняв на роботу нових працівників на посади менеджера корпоративного бізнесу Південно-Східного регіонального центру, начальника відділу торговельного фінансування, менеджера управління розвитку продуктів роздрібного бізнесу, головного економіста відділу контролю кредитних операцій юридичних осіб, головного спеціаліста Управління підтримки роздрібного бізнесу та інших осіб.

На думку позивача, такими діями відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки вважає, що вона має більш переважне право залишення на роботі, тому що має більш високу кваліфікацію та тривалий час працювала в ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати наказ № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновити її на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ» та стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на порушення трудового законодавства, які були допущені при її звільненні.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що такі позовні вимоги щодо незаконності звільнення позивача вже були предметом судового розгляду та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року у справі ЄУН № 755/18963/13-ц, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 про звільнення від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на посаді, стягненні з ПАТ «БАНК ФОРУМ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 454 309 грн. 58 коп. та моральної шкоди 100 000 грн. 00 коп. відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року у справі ЄУН № 755/18963/13-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 233 КЗпП України як на підставу для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 року ЄУН № 755/18963/13-ц, відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року залишено без змін.

Відтак суд першої інстанції правомірно виходив з того, що законність наказу про звільнення позивача, на який вона посилається у даному позові, вже була предметом розгляду суду та в справі ухвалене остаточне рішення.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що у разі залишення поза увагою суду будь-яких суттєвих обставин, які свідчили б про незаконність звільнення, це могло бути підставо для оскарження вже прийнятого судового рішення, а не для пред`явлення нового позову.

При цьому суд першої інстанції докладно обґрунтував свою правову позицію чинним законодавством з посиланням на фактичні обставини справи та правозастосовну практику.

Тож суд першої інстанції, закриваючи провадження в справі та мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про застосування положень ст. 255 ЦПК.

Доводи скарги зводяться до переоцінки висновків суду та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 березня 2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков