Справа № 2-737/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Дашка Б.С.,

представників заявника (боржника) адвоката Шейко В.В., адвоката Самсоновича О.А.,

представника заінтересованої особи (стягувача) адвоката Волкова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Господарським судом Київської області, в залі суду м. Сватове заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 2-737/2012 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» в особі Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю, а саме виконавчого листа виданого 15.02.2013 року Ленінським районним судом м. Луганська у справі № 2-737/2012 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу.

Заяву мотивує тим, що 13.02.2014 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 37184920 на підставі ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, що діяв на той момент і повернув виконавчий лист до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Не зважаючи на вищевказану законодавчо встановлену неможливість примусового виконання рішення суду, 26.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного суду м. Нікосії з клопотанням про визнання та виконання на території Республіки Кіпр рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій, відповідно до Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах від 06 вересня 2014 року.

З огляду на зазначене, заявник АТ КБ «Приватбанк» просить визнати виконавчий лист, виданий Ленінським райнним судом міста Луганська 15.02.2013 року на виконання рішення Ленінського райнного суду міста Луганська від 29.03.2012 року у справі № 22ц-2945, зміненого рішенням Апеляційного суду міста Луганська від 10.07.2012 року, таким, що не підлягає викоанню.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Шейко В.В., підтримала подану заяву та просила її задовольнити з підстав викладених у ній. На підтвердження правової позиції у справі 13.10.2020 року надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що доводи викладені у заяві підтверджуються судовою практикою, а саме: постановами Верховного Суду України від 18.04.2018 року по справі № 583/1840/15-ц та від 24.06.2020 року по справі № 520/1466/14-ц, а також запереченнями представника ОСОБА_1 , якими він підтвердив висновок про те, що виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню. Крім того вважає доводи представника ОСОБА_1 адвоката Волкова В.М. нелогічними та такими, що лише підтверджують тезу заявника про те, що в даному випадку є всі підстави для задоволення поданої заяви.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Самсонович О.А. суду пояснив, що заява АТ КБ «Приватбанк» є вмотивованою і поданою згідно вимог ст. 432 ЦПК України. Підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є «інші підстави», зазначені в ст. 432 ЦПК України. Вважає, що діями ОСОБА_1 , які виразились у зверненні рішення до виконання на території іншої держави порушені права АТ КБ «Приватбанк», які підлягають захисту шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того звернув увагу на те, що стягувач - ОСОБА_1 не звертався протягом року після закриття виконавчого провадження із заявою щодо його примусового виконання, що на думку заявника також є підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Доводи представника ОСОБА_1 , щодо необхідності відновлення виконавчого документа вважає необґрунтованими, так як стаття 432 ЦПК України не передбачає даної умови для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищезазначене просить суд задовольнити заяву АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі.

ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судовому засіданні присутнім не був.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Волков В.М. підтримав заперечення надані суду 03.08.2020 року та суду пояснив, що по-перше, заява АТ КБ «Приватбанк» стосується документа судової справи за втраченим судовим провадженням яке не було відновлено, по-друге, вона не відповідає цілям відновлення судового провадження відповідно до ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 19.03.2020 року, по-третє, дана заява не відповідає підставам зазначеним в статті 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому просив суд відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.03.2012 року Ленінський районний суд м. Луганська ухвалив рішення у справі № 2-737/2012 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу, яким повністю задовольнив вимоги позивача.

10.07.2012 року Апеляційний суд Луганської області змінив рішення суду, задовольнив позов частково і зобов`язав ПАТ «КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 суму вкладу за договором із нарахованими процентами з моменту його укладання до 06.07.2003 року.

26.11.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ залишені без змін Рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

07.03.2013 року державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції своєю постановою відкрив виконавче провадження № 37184920 з примусового виконання Рішення суду, зміненого Рішенням апеляційної інстанції на підставі виконавчого листа № 2-737/2012, виданого 15.02.2013 року.

13.02.2014 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 37184920 на підставі ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, що діяв на той момент і повернув виконавчий лист до суду у зв`язку з тим, що виконати рішення без участі боржника неможливо. Таким чином, виконавче провадження було закрито, а рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку виконане не було.

Відповідно до вказаної норми Закону України «Про виконавче провадження»,у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Тобто підставою для закінчення виконавчого провадження став факт невиконання рішення суду боржником.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що рішення суду було виконане боржником добровільно або у примусовому порядку, а також того, що після закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист був повторно пред`явлений стягувачем до примусового виконання та перебуває у провадженні виконавчої служби.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку.

Заява боржника вмотивована виключно тим, що, не зважаючи на законодавчо встановлену неможливість звернення до примусового виконання документу відповідно до діючого законодавства України, 26.10.2018 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Окружного суду м. Нікосії з клопотанням про визнання та виконання на території Республіки Кіпр судових рішень ухвалених судами України, відповідно до Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах від 06 вересня 2014 року.

Зазначена обставина не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 39, 63 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 353, 354, 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 2-737/2012 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» в особі Луганської філії ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Повний текст ухвали складений 30 листопада 2020 року.

Суддя Л.М. Осіпенко