Справа № 589/4899/18
Провадження № 2/589/93/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, зареєстрованого 08 червня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1205. Позовні вимоги мотивовані доводами про фактичне припинення шлюбних відносин, зазначає, що їх шлюб існує лише формально, сторони проживають в різних країнах і подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить його інтересам.

В свою чергу відповідач звернулась до суду з відзивом, в якому заперечуючи проти позову зазначала, що такий є провокацією сторонніх осіб, метою якої є брудне вторгнення у їхнє з чоловіком сімейне життя. Відповідач акцентує увагу на тому, що до позовної заяви позивачем не долучено оригінал свідоцтва про шлюб. Також після реєстрації шлюбу чоловік отримав прізвище « ОСОБА_5 ». Разом з тим до суду з даним позовом він звертається, зазначаючи своє прізвище « ОСОБА_6 », що, на думку відповідача, є безпідставним та ставить під сумнів те, що саме чоловік відповідача звертається до суду з позовом. Також відповідач наполягала на особистій участі позивача при розгляді даної справи.

Слід зазначити, що доводам відповідача, викладеним у відзиві, які в подальшому були покладені в якості обгрунтування клопотань її та її представника про залишення позову без розгляду, судом була надана оцінка при розгляді відповідних клопотань в підготовчому судовому засіданні.

В свою чергу, позивач у відповіді на відзив наполягав на розірванні шлюбу з тих же мотивів, що були приведені у позовній заяві, та просив не надавати строк для примирення, оскільки не бачив в цьому сенсу.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні довідки доктора медичних наук ОСОБА_7 -Висс /а.с.83-84, 104-105, 138 (зворот)/, з яких вбачається, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я не може прибути до м. Шостка для участі у судових засіданнях.

З огляду на викладене, зважаючи на участь в судовому засіданні представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без особистої участі позивача.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила судові витрати залишити за позивачем.

В свою чергу, відповідач та її представник проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, вказуючи також на те, що даний спір має вирішуватись у судах Швейцарської Конфедерації, оскільки так її інтереси, як дружини, будуть захищені більш ефективно.

Водночас між сторонами відсутні угоди про передачу спору на вирішення суду іншої держави, а також в суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави відсутні справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що дозволяє за правилами підсудності судам України справ з іноземним елементом, передбаченими у ст.ст. 75-76 Закону України № 2709-IV від 23 червня 2005 року «Про міжнародне приватне право» (далі по тексту Закону України «Про міжнародне приватне право») розгляд цієї справи саме судом України за місцем проживання відповідача.

Тож суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1205. Згідно з вказаним свідоцтвом прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_5 », дружини - « ОСОБА_5 » /а.с.61/. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Слід зазначити, що оригінал вказаного свідоцтва про шлюб суду не надано, як зазначають сторони такий був направлений до посольства Швейцарської Конфедерації в Україні для реєстрації факту укладення шлюбу та до цього часу не повернутий. Між тим, жодна із сторін факт укладення цього шлюбу не оспорює.

У цьому контексті, зважаючи на наведені вище доводи відповідача про неправомірність використання позивачем при подачі позову прізвища « ОСОБА_6 », суд вважає за необхідне зупинитися на наступному.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про міжнародне приватне право» права фізичної особи на ім`я, його використання та захист визначаються її особистим законом, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, як вбачається з листа Департаменту юстиції та безпеки (м. Люцерн) від 30.07.2018р. /а.с. 137/ ОСОБА_9 , у зв`язку з одруженням зі ОСОБА_2 , за законом Швейцарської конфедерації, громадянином якої він є і де він проживає, були запропоновані наступні варіанти прізвищ: « ОСОБА_6 » (його попереднє прізвище) або « ОСОБА_10 » (дівоче прізвище дружини), та роз`яснено, що прізвище дружини « ОСОБА_5 » не може бути прийнятним в якості загального прізвища подружжя, як таке, що набуте дружиною в процесі попереднього шлюбу.

За змістом листа ОСОБА_11 від 26.09.2019р. /а.с.87/ вбачається, що він не бажаючи змінювати своє прізвище на дівоче прізвище своєї дружини « ОСОБА_10 », залишив собі власне прізвище « ОСОБА_6 ».

А питання права фізичної особи на ім`я, його використання та захист не впливають на вирішення справи про розірвання шлюбу.

Як було зазначено вище, позивач ОСОБА_8 є громадянином ОСОБА_12 , в свою чергу відповідач ОСОБА_2 є громадянкою України, що вбачається з копії паспорта позивача /а.с.6/ та копії свідоцтва про шлюб /а.с.61/ На час розгляду справи позивач проживає на території ОСОБА_12 , а відповідач - на території України. Відповідно до пояснень сторін та показів свідка ОСОБА_13 (сина відповідача) єдине спільне місце проживання сторін було на території України.

З огляду на викладене, обираючи закон, яким слід керуваться при вирішенні даної справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В свою чергу, згідно з ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, тобто в даному випадку правом України.

В свою чергу, згідно зі ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з нормою ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу.

З пояснень сторін, показів свідка ОСОБА_13 і наявних у матеріалах справи документів, судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони живуть в різних країнах, майже не спілкуються. Під час розгляду справи відповідач разом із своїм сином вилітала до позивача, але він не захотів з нею навіть зустрічатися, спілкування за поясненнями відповідача та свідка ОСОБА_13 відбувалося через працівників поліції, до яких ОСОБА_2 та її син звернулися по допомогу. Тобто шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 (син відповідача) фактично підтвердив відсутність тривалий час між сторонами шлюбних відносин. Так, свідок пояснив, що влітку 2017 року мати ( ОСОБА_2 ) повідомила йому, що вона в мережі «Інтернет» познайомилась та спілкується з чоловіком ОСОБА_14 Вони регулярно підтримували зв`язок, писали повідомлення, телефонували один одному. Через деякий час ОСОБА_8 заявив про серйозність своїх намірів, почав висилати кошти. Взимку останній повідомив, що бажає одружитись, однак зміг приїхати до України лише в травні 2018 року. Свідок з матір`ю зустріли ОСОБА_11 в аеропорту у м. Києві, де вони розпочали процедуру укладення шлюбу. Потім всі разом поїхали до м. Шостка, де живе відповідач. ОСОБА_8 проживав у сусідній квартирі, поверхом вище від свідка та його матері. Цю квартиру надала у користування подруга відповідача, яка на той час перебувала на дачі. Весь цей час свідок допомагав сторонам спілкуватись один з одним, оскільки його мати не достатньо володіла англійською мовою. Певний час ОСОБА_8 перебував у м. Шостка, а потім вони разом зі ОСОБА_2 поїхали до м. Київ в посольство Швейцарської Конфедерації, оскільки при укладенні шлюбу ОСОБА_8 бажав взяти прізвище дружини « ОСОБА_5 » та в подальшому жити в Україні. Владнавши справи, ОСОБА_8 повернувся до Швейцарії, а відповідач залишилася в Україні. У вересні 2018 року відношення ОСОБА_11 перемінилося, він майже перестав виходити на відеозв`язок в мережі «Інтернет». Через декілька місяців свідку та його матері стало відомо, що ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, що було неочікуваним для них. Вони намагались отримати якісь пояснення, однак чоловік матері не виходив на зв`язок, а в подальшому в 2019 році перестав висилати кошти. Тоді свідок та відповідач поїхали до Швейцарії, де намагались вийти на зв`язок з ОСОБА_14 , однак безрезультатно. Лише звернувшись там до поліції, отримали відомості, що ОСОБА_8 не бажає з ними спілкуватись та придбав їм квитки назад до України. Повернувшись додому, свідок та відповідач отримали листа від ОСОБА_11 , в якому останній зазначив, що він придбав їм квитки до України в рахунок виплат за листопад та грудень. Зараз чоловік матері сплачує на її утримання 180-200 швейцарських франків, при цьому з нею не спілкується. Загалом ОСОБА_8 проживав на території України близько 20 днів та десь разів 15 виходив на відеозв`язок.

У своєму листі від 26.09.2019р. /а.с. 87/ ОСОБА_8 також зазначав, що жодних почуттів до відповідача наразі не має, та вони були разом всього 15 днів, вважає, що відповідач одружилася з ним, оскільки мала бажання виїхати до Західної Європи.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, викладене в сукупності дає суду підстави вважати, що позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем та за весь час розгляду справи своєї позиції не змінив, вважає примирення не можливим. Беручи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам останнього, що має істотне значення.

При цьому, заперечення відповідача проти розірвання шлюбу не може бути підставою для протилежних висновків суду. Відтак позов ОСОБА_11 про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню.

Враховуючи, що представником позивача заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за позивачем, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Керуючись ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, громадянином ОСОБА_15 Конфедерації, проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 / та ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянкою України, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований 08 червня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1205.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.03.2020р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова