Провадження № 22-ц/801/268/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуСправа № 127/13953/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці цивільну справу № 127/13953/19 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою, поданою адвокатом Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Михайлишиним Віталієм Миколайовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року, повний текст якого складено 07 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Короля О.П.,

встановив:

У травні 2019 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі -АТ «Таскомбарнк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 березня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R2B, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 113 520 грн на строк до 01 березня 2020 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна № R2B-Z1 від 01 березня 2013 року. На підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 270317 АВ від 27 березня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» відступило права кредитора на користь АТ «Таскомбанк» у тому числі за кредитним договором № R2B від 01 березня 2013 року.

В зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань 31 жовтня 2018 року АТ «Таскомбанк» направило на адресу відповідача повідомлення-вимогу достроково погасити заборгованість за кредитним договором станом на 25 жовтня 2018 року протягом 60 календарних днів в сумі 166807,44 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 69482,72 грн, нарахованих прострочених відсотків - 27883,99 грн, пені на суму простроченої заборгованості за період з 25 березня 2018 року по 25 березня 2019 року - 69440,72 грн.

Вимогу про дострокове повернення кредиту відповідач не виконав, виходячи з чого, АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № R2B від 01 березня 2013 року в сумі 97 366, 71 грн, з яких сума простроченої заборгованості по тілу кредиту 69482, 72 грн, сума нарахованих прострочених процентів - 27883, 99 грн, пеня в сумі 69440, 72 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №R2B від 01 березня 2013 року в сумі 69482, 72 грн, що складає суму простроченої заборгованості з тіла кредиту 69482,72 грн та у відшкодування витрат із сплати судового збору 1043,33 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та пені за період з 25 березня 2018 року по 25 березня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що мало місце прострочення кредитора, внаслідок якого ОСОБА_1 не міг належним чином виконати свій обов`язок по погашенню кредитної заборгованості, а саме через неприйняття первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк» виконання обов`язку від позичальника та неповідомлення відповідача про зміну кредитора та про обов`язок погашати заборгованість АТ «Таскомбанк». Суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст. 612 ЦК України згідно з якою прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

З урахуванням часткового визнання позову відповідачем щодо заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції задовольнив вимоги в розмірі 69482, 72 грн в цій частині.

В апеляційній скарзі представник АТ «Таскомбанк» - Михайлишин В.М. просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та пені змінити та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що ще з 31 жовтня 2018 року -з дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту відповідач знав про нового кредитора і у останнього була можливість вжити заходів щодо погашення АТ «Таскомбанк» заборгованості. Кредитним договором передбачено обов`язок позичальника щодо сплати процентів до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів - комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу. Вимогами ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість сплати процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості по кредиту не оскаржується, та переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині вимог про відмову задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та неустойкою (пенею).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до частково задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

По справі встановлено, що 01 березня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 (далі Позичальник) був укладений Кредитний договір № R2В (далі Кредитний договір), умовами якого Позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 113 520, 00 грн із строком користування до 01 березня 2020 року (а.с. 7-15).

Згідно з п.1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а Позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку кредит, а також сплатити Банку проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором.

Згідно з п.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Кредит в повному обсязі 01 березня 2020 року або достроково у випадках, передбачених цим Договором, розмір процентної ставки за користування кредитом визначений в п.3.3. Кредитного договору.

За змістом п. 5.1.2 Кредитного договору банк зобов`язується прийняти від позичальника або іншої особи належне виконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 5.2.2 банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього договору.

Позичальник зобов`язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строк, встановлені цим договором (п. 5.3.1 Кредитного договору).

У разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та /або сплати процентів за його користування та /або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення виконання зобов`язання, включаючи день погашення (п. 7.1 Кредитного договру).

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна №R2B-Z1 від 01 березня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 передав в заставу ПАТ «ВТБ Банк» автомобіль марки FIAT, модель NUOVO DOBLO, 2013 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 (далі - договір застави) (а.с. 19-25).

На підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) № 270317АВ від 27 березня 2017 року - ПАТ «ВТБ» відступило права кредитора на користь AT «Таскомбанк», у тому числі за Кредитним договором № R2В від 01 березня 2013 року (а.с.25-34).

За змістом п.2.1 Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.1.4 Договору про відступлення права вимоги заборгованість - невиконані боржниками грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитних договорів, станом на день підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 1.1.7 Договору про відступлення права вимоги Права вимоги - права грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами первісного кредитора за кредитними договорами до боржників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та боржниками кредитних догорів та підтверджуються документацією, а також всі інші права за кредитними договорами і договорами забезпечення.

Згідно з Реєстром прав вимоги №1 до Договору про відступлення права грошових зобов`язань 270317АВ від 27 березня 2017 року станом на 27 березня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ВІТБ Банк» за кредитним договором № R2В від 01 березня 2013 року становила 69910,89 грн - сума основного боргу за кредитом та 428,17 сума нарахованих процентів. Прострочення основного боргу, процентів, комісійних винагород відсутня і становила 0.00 грн (а.с. 31-32).

Відповідно до пункту 3.1.6 Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) від 27 березня 2017 року первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк») зобов`язується протягом 15 календарних днів з моменту переходу до нового кредитора (ПАТ «Таскомбанк») прав вимоги надіслати боржникам, їх поручителям та майновим поручителям письмові повідомлення про відступлення новому кредитору прав вимоги згідно з додатком 3 до цього договору. Підтвердженням належного повідомлення боржників про відступлення первісним кредитором права вимоги заборгованості новому кредитору є реєстр відправленої кореспонденції. Належно завірена копія реєстру відправленої кореспонденції, що є доказом направлення боржникам повідомлень, передається новому кредитору протягом одного робочого дня після спливу строку, передбаченого для відправлення повідомлень у цьому пункті договору.

31 жовтня 2018 року AT «Таскомбанк» направило на адресу Відповідача повідомлення-вимогу в якому повідомляло про наявність заборгованості за Кредитним договором та вимагало достроково повністю протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення сплатити заборгованість за Кредитним договором в цілому в сумі 166 807, 77 грн, яка складається з: 69 482,72 грн заборгованості по тілу кредиту; 27883,99 грн заборгованості за відсотками; 69 440,72 грн пені на суму простроченої заборгованості (а.с. 45-46).

У разі непогашення у встановлений строк заборгованості перед банком, банк відповідно до діючого законодавства буде ініціювати звернення стягнення на майно, що було передане у заставу згідно з договором.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 25 жовтня 2018 року становить 166807,44 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 69482, 72 грн, заборгованості по відсотках - 27883,99 грн, 69440, 72 грн - пені на суму простроченої заборгованості.

Вимогу банку про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором відповідач не виконував.

Приватним виконавцем Турським О.В. постановою від 28 травня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59224538 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки FIAT, модель NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить боржнику ОСОБА_1 . Вищевказане рухоме майно передане в заставу ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги відступлене ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами застави №270317з від 27 березня 2017 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Таскомбанк» за період з 27 березня 2017 року по 25 жовтня 2018 року включно у розмірі: заборгованість за кредитом 69482,72 грн, заборгованість по процентах : 27883,99 грн, нарахована пеня за період з 30 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2018 року 69440,72 грн, плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису 3500 грн (а.с. 144-145).

Позивач пояснив, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції предмет застави не реалізовано.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом положень статей 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений у ньому строк (термін) його виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 4 цієї статті передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Належних та допустимих доказів повідомлення боржника ОСОБА_1 про заміну кредитора з ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «Таскомбанк» у зобов`язанні з повернення кредитних коштів суду не подано.

При цьому відповідач ОСОБА_1 вчиняв дії щодо виконання зобов`язання, що підтверджується наданим письмовим доказом - листом ОСОБА_1 на адресу ПАТ «ВТБ Банк» від 31 травня 2017 року з проханням повідомити ПАТ «ВТБ Банк» про причини неприйняття від ОСОБА_1 платежів за кредитним договором. Цей лист згідно з рекомендованим повідомленням було вручено представнику ПАТ «ВТБ Банк» 06 червня 2017року (а.с.169-170).

Відповіді на звернення ОСОБА_1 не одержав.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У зв`язку з неприйняттям первісним кредитором виконання зобов`язання від ОСОБА_1 , яка до дати укладення Договору про відступлення права вимоги 27 березня 2017 року сплачувалася відповідачем належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами про відсутність простроченої заборгованості, а також відсутністю повідомлення позичальника про нового кредитора, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за доведеності вжиття відповідачем заходів щодо належного виконання зобов`язання, непогашення кредитної заборгованості сталося не з вини останнього, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пеня в сумі 69 440,72 грн, яка є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення боржником зобов`язання, не підлягає стягненню з відповідача.

Доводи позивача про те, що ще з часу направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту 31 жовтня 2018 року останній мав можливість вирішити питання по погашенню кредитної заборгованості, оскільки був повідомлений про нового кредитора АТ «Таскомбанк» є неспроможними, оскільки за змістом позовних вимог (а.с. 3,70) позивач просить стягнути пеню за період з 25 березня 2018 року по 25 березня 2019 року.

Тобто за період з 25 березня 2018 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не могло бути відомо про нового кредитора.

При цьому, вимагаючи стягнути пеню з 31 жовтня 2018 року до 25 березня 2019 року позивач відповідні доводи не обґрунтовує та не підтверджує відповідними доказами, оскільки згідно з доданим банком розрахунком заборгованості, пеня нарахована за період з 25 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2018 року. Розрахунку за період з 25 жовтня 2018 року по 25 березня 2019 року позивачем не надано.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені є обґрунтованими.

Водночас колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні нарахованих відсотків у сумі 27 883,99 грн, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Так відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі визначеному в п. 3.3 цього договору або у розмірі, який змінений відповідно до п. 3.3 та п. 5.2.7 цього договору. Проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 17 числа та в останній робочий день кожного місця. Період, за який сплачуються проценти - з 18 числа (включно) попереднього місяця по 17 число (включно) поточного місяця.

Згідно з п.п. 4.5, 4.6 нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно з дати видачі кредиту по день повного його повернення ( день повернення не в враховується) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно за графіком. Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного в п. 3.2 цього договору, сума кредиту, вказаного в п. 3.1 цього договору, та нараховані проценти повертаються в повному обсязі рівними частинами.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами відповідає принципу платності кредитного договору.

Виходячи з даних норм матеріального права та умов договору, кредитор має право отримання процентів, нарахованих на суму кредиту, відповідно до умов договору.

Сплата позичальником відсотків за користування кредитними коштами не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання, а є частиною заборгованості, яку позичальник зобов`язаний повернути кредитору відповідно до умов договору.

Відповідно до вимоги дострокового повернення кредиту від 31 жовтня 2018 року термін виконання основного зобов`язання позичальником змінено на 30 листопада 2018 року.

Згідно з наданим розрахунком відсотки за користування кредитним коштами нараховані за період з 27 березня 2017 року по 18 жовтня 2018 року у сумі 27 883, 99 грн, тобто в межах строку дії Кредитного договору.

Відповідач наданий розрахунок заборгованості за відсотками не спростував, свого розрахунку не надав, а тому є підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» відсотків у сумі 27883,99 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

При цьому апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 про те, що забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такої ж правової позиції Верховний Суд України дотримався, вирішуючи спір по справі № 6-1080цс15 у постанові від 3 лютого 2016 року. При цьому в обох зазначених справах збігалася особа боржника та іпотекодавця. Також у наведених справах звернення кредитора з вимогою про звернення стягнення на майно боржника за договором іпотеки передувало зверненню до суду з позовом про стягнення заборгованості з цього боржника і саме на відсутність реального виконання рішення про звернення стягнення на майно вказував Верховний Суд України, обґрунтовуючи свої рішення.

Оскільки у даній справі предмет застави не реалізовано, кредитор не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають стягненню нараховані відсотки в сумі 27883,99 грн.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині вирішення питання про стягнення відсотків, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором №R2B від 01 березня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на отримання відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, не приймаються до уваги, оскільки вимог про стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України позивач не пред`являв.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції підлягає до часткового скасування, відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу, подану адвокатом Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Михайлишиним Віталієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні відсотків за кредитним договором №R2B від 01 березня 2013 року у сумі 27 883, 99 гривень та в частині розподілу судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри 30, ) заборгованість за кредитним договором №R2B від 01 березня 2013 року в сумі 97 366,71 гривень (дев`яносто сім тисяч триста шістдесят шість гривень, 71 копійка) з яких 69482,72 гривень (шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні, 72 копійки) - сума простроченої заборгованості з тіла кредиту; 27 883, 99 гривень (двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят три гривні, 99 копійок) заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри 30, ) 1460, 50 гривень (одна тисяча чотириста шістдесят гривень 50 копійок) у відшкодування витрат із сплати судового збору до суду першої інстанції та 825,56 гривень (вісімсот двадцять п`ять гривень, 56 копійок) у відшкодування витрат із сплати судового збору до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник