КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/4308/14-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відмову від позову та визнання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлене суддею Пінкевич Н.С. 18 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки нечинним,

У С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Актив-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 46.1.07/ІЖ-1, у забезпечення якого за іпотечним договором від 27 грудня 2007 року в іпотеку банку передано жилий будинок та земельну ділянку площею 0,2280 га, які розташовані по АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 778 319,42 грн., ПАТ КБ «Актив-Банк» просило у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття нерухомого майна у власність банку за ціною, визначеною на підставі висновків про експертну грошову оцінку, яка становить 2 032 018 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2014 року позов задоволено.

18 вересня 2017 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 30-UA-EA-2017-08-08-000090-b про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року проведено заміну позивача ПАТ КБ «Актив-Банк» на його правонаступника - ОСОБА_1

ОСОБА_1 , уточнивши 14 грудня 2017 року позовні вимоги, просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року в розмірі 3 780 139 грн. 42 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцю, від імені іпотекодержателя, на підставі договору купівлі-продажу за ціною не нижче початкової ціни продажу, визначеної на підставі оцінки, з наданням йому права на проведення усіх необхідних дій, пов`язаних з реалізацією предмету іпотеки, у тому числі, але не виключно на виготовлення та отримання оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на продаж предмета іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивачем не надано будь-яких доказів про те, що він позбавлений можливості з вини відповідача реалізувати своє право, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення і прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в статтях 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», де зауважено, що будь-яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне. Відтак, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не звернув уваги на правові висновки Верховного Суду , що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

25 листопада 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відмову від позову, в якій він окрім того, зазначає, що він як іпотеко держатель звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Дослідивши обставини справи , колегія суддів прийшла до висновку про задоволення вказаної заяви із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 373 ЦПК України В суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

2. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ст.. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

2. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

3. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно ст.374 ч.1 п 3 ЦПК України Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Як встановлено судом позивач скористався своїм правом відмови від позову на стадії апеляційного провадження , а тому колегія суддів, роз`яснивши наслідки прийняття відмови від позову та закриття провадження по справі, приймає відмову позивача від позову, визнає рішення суду першої інстанції нечинним та закриває провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 367, 373, 374, 206 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року визнати нечинним.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: