Справа 237/3902/17
Номер провадження 2/237/26/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.20 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 , в якій просить усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу 25.01.2018 року цивільна справа передана в провадження судді Мар`їнського районного суду Донецької області Сенаторову В. ОСОБА_7 .

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона, ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_6 . Разом з чоловіком вони проживали у цивільному шлюбі з початку 2011 року, а 22.11.2016 року шлюб між ними був зареєстрований виконкомом Павлівської сільскої ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_6 помер. За життя її чоловіку на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок чоловік позивачки придбав особисто 26.05.1993 року у ОСОБА_8 . Однак, у тому будинку під час їхнього шлюбу ніхто не проживав. Позивач з чоловіком проживали в будинку, який належав позивачці, а за будинком чоловіка доглядали, бо він був у дуже занедбаному стані. Позивач вкладала свої заощадження в ремонт спірного будинку. Окрім будинку, чоловіку після смерті його матері ОСОБА_9 також належала 1/2 частини земельної ділянки площею 9,710 га, яка розташована в с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області. У чоловіка є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач по справі. Коли позивач стала проживати разом з чоловіком, його донька ОСОБА_3 проживала із своїм чоловіком ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 . Чоловік позивача сплачував аліменти на утримання донки ОСОБА_11 , також допомагав матеріально і по-батьківськи підтримував. Коли відповідач вступила до Бердянського педагогічного університету, позивач особисто взяла кредит в ПриватБанку і сплачувала за її навчання. Однак відповідачка покинула навчання в університеті. З 2010 року чоловік позивача не працював. Отримував лише пенсію. Відповідач приходила до батька, коли їй були потрібні гроші. Навіть коли батько став інвалідом і чекав на прихід своєї доньки, вона не приходила. Всі розходи по лікуванню чоловіка несла сама позивачка. Позивач разом з близькими їй людьми доглядала чоловіка, всі затрати на його поховання вона понесла особисто. Донька не пришла провести свого батька в останній путь. Оскільки позивач проживала з чоловіком разом, вона фактично прийняла спадщину у вигляді спірного будинку та 1/2 частки земельної ділянки. Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, від нотаріуса їй стало відомо що із такою же заявою відповідно до ст. 1261 ЦКУ звернулась і донька померлого чоловіка ОСОБА_11 . Позивач вважає, що відповідачка повинна бути усунена від спадкування, оскільки на день смерті батька не проживала з померлим, сумісного побуту з ним не вела, мешкала окремо, не доглядала його, не надавала йому необхідної допомоги, якої він дуже потребував. Тому позивачка просить усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка ОСОБА_12 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що ОСОБА_6 є її рідним батьком. У її дитинстві вона була позбавлена батьківського піклування і у неї не було нормальних, звичайних відносин з батьком, а ні в дитинстві, а ні в дорослому житті. Аліменти неможливо назвати «батьківською підтримкою». Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Те, що я з батьком не спілкувалась протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Вважає, що ОСОБА_1 є неналежний позивач по справі. ОСОБА_1 разом із відповідачкою входить до кола спадкоємців першої черги. Оскільки усунення відповідача від спадкування не породжує для позивача пов`язаних із спадкуванням прав та обов`язків, то вона не може і ставити питання по усунення відповідача від спадкування. Позивачкою не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що батько потребував допомоги доньки, що вона мала можливість її надати, проте ухилялась від обов`язку щодо її надання, підстави для усунення відповідачки від спадкування за законом відсутні. Оскільки вищезазначені обставини не доведені позивачем, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполяглив на їх задоволенні. На доведення обґрунтованості своїх вимог позивач надала суду наступні докази: копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 березня 1998 року (а.с.8), копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 22 листопада 2016 року (а.с. 9), копія довідки про смерть № 11 від 03.04.2017 (а.с. 10), копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 03 квітня 2017 року (а.с. 11), копія технічного паспорта житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_6 (а.с. 12 15), копія договору купівлі-продажу від 26 травня 1993 року (а.с. 16), копія щодо технічного стану об`єкта нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 17), копія відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18-19), копія трудової книжки на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 20), копія довідки сільського голови Павівлівської сільської ради № 399 від 03.04.2017 про суспільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 (а.с.21), копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а.с. 22), копія розписки (розпорядження) ОСОБА_6 (а.с. 23-24), копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0714575 від 15.08.2016 (а.с. 25), копія консультативного висновку комбустіолога від 07 червня 2012 року (а.с. 26), витяг з медичного карті ОСОБА_6 (а.с. 27), копія консультативного висновку комбустіолога від 24 травня 2013 року (а.с. 28), копія виписки з медичної картки ОСОБА_6 (а.с. 29-32), копія рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2013 року (справа № 2-237/1618/13) (а.с. 33), копія рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 2013 року (справа № 237/3036/13-ц) (а.с. 34-39), копія виписки з історії хвороби (а.с. 83-94), копія квитанції про сплату за проживання у гуртожитку ОСОБА_3 (а.с. 95), копія заказу № 576 від 10.01.2017 натуральних поживних комплексів на суму 1976,27 грн. (а.с.96), копія довідки про розмір пенсії ОСОБА_6 (а.с. 97), копія довідки Павлівської амбулаторної загальної практики сімейної медицини № 27 від 06.12.2017 та копія довідки про причину смерті ОСОБА_6 № 84 від 28 березня 2017 року (а.с. 98), копії квитанцій про придбання ліків (а.с. 99-100), копія індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1315 від 15.08.2016 відносно ОСОБА_6 (а.с. 101-102), фото (а.с. 112-113).

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Окрім того у судове засідання за клопотанням сторін були викликані, з`явились та були допитані свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою померлого ОСОБА_6 . Відповідачка є її племінницею. Свідок не проживала у будинку свого брата, але приходила до нього, допомагала померлому брату як могла, привозила ліки, продукти, гроші. Відповідачка не приходила до батька, він жалівся, що донька не приходить, хоча мешкала недалеко. Відповідачці не було 14 років, коли вона зійшлася з чоловіком, з яким і мешкає зараз. Донька не приходила до батька, навіть коли він її запрошував до себе на день народження. Їй відомо, що вони зустрічались поза межами житла. Також свідок повідомила, що вона давала 11300,00 грн. на ліки брату, але ці гроші до цього часу ніким не повернуті. Свідок вказує, що донька не допомагала батьку грошима, але могла матеріально йому допомагати, свою обізнаність про це повідомити не змогла.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його рідною матір`ю. Він живе окремо. Коли чоловік матері ОСОБА_18 хворів, він допомагав матері і її чоловіку, возив дядьку ОСОБА_19 до лікарні , йому приходилось мити хворого дядька. Матеріальної допомоги батькові донька не надавала. Коли дядько ОСОБА_20 захворів, відповідачка до нього не приходила. Вона і до хвороби приходила рідко, нічого не робила, просто сиділа. 12 лютого 2017 року, коли у відповідачці був день народження, вона приходила до батька, бо він їй дзвонив, але, у той день вона у чомусь його звинувачувала. З 13 років відповідачка мешкає з іншим чоловіком. Всю роботу по дому робили він його сестра і мати, та тітка ОСОБА_21 . Вказав, що він приїзжав кожного дня. Вважає, що відповідачка повинна бути позбавлена спадщини.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивачка її кума. Вона мешкає в м. Вугледар. Часто приїжджала в с. Павлівка, купляла та привозила памперси та ліки. Відповідачку бачить вперше. Знає зі слів позивачки, що батько за донькою дуже скучав, а вона дуже рідко приїжджала до нього. Про заповіт й нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_22 . У ОСОБА_6 крім ОСОБА_11 , більш дітей немає. Позивача знає, оскільки вона проживала з її колишнім цивільним чоловіком. Повідомила, що позивач стверджує, що ОСОБА_11 вбила батька. Зазначила, що ОСОБА_11 рідко ходила до батька, оскільки ОСОБА_1 намагалась ОСОБА_11 відвести до гінеколога, щоб вона принесла довідку від лікаря, для того, щоб ОСОБА_23 , з яким ОСОБА_11 проживала, не посадили. Донька від батька завжди приходила у сльозах. Але, вони частіше спілкувались за межами будинку. ОСОБА_6 з фінансовою допомогою до доньки не звертався. Свідок вважає, що батько знав про відсутність у його доньки власних коштів. ОСОБА_1 приїжджала і просила ОСОБА_11 прийти допомогти по господарству, Аніта допомогала, збирала горіхи, вбирала, коли мала можливість. Фінансової допомоги ОСОБА_11 батькові надати не могла, оскільки навчалась, три роки вивчала англійську мову, вчилась у Бердянському педагогічному університеті . Аліменти на утримання доньки, вона з ОСОБА_6 стягнула, однак, коли вони були припинені, свідок звернулась до виконавчої служби, де їй повідомили, що квитанціями по аліментам були погашені кредитні зобов`язання батька, і чекати на них не варто. Аніті виповнилось 19 років, коли помер батько ОСОБА_6 . Після закінчення школи Донька поступила до Бердянського університету на лікаря реабілетолога. Коли батько припинив допомагати, донька залишила навчання.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він 5 років зустрічається з ОСОБА_24 . Знає позивача, оскільки вона була власницею ларька, де він робив покупки. Померлого ОСОБА_6 також знає, він був батьком ОСОБА_11 , який просив його не ображати доньку. ОСОБА_11 залишили без зв`язку з батьком, вона не могла йому подзвонити. Останній роз бачив ОСОБА_6 на випускному у ОСОБА_11 в 2015 році. У ОСОБА_11 не було можливості допомагати батькові. Коли ОСОБА_6 захворів, він проживав з позивачем. Зі слів ОСОБА_11 , йому відомо, що вона ходила до батька, який донці дзвонив. На момент смерті батька, ОСОБА_11 навчалась, не працювала і не могла матеріально допомагати батькові, але за можливості вони спілкувались.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона є викладачем природознавства у Павлівській загальноосвітній школі, де навчалась відповідачка. Аніту вона знає з дитинства, вони односельці. Свідок вказала, що ботько опікувався своєю дитиною, підвозив до школи, інколи її забирав, при зустрічі батько давав Аніті дві конфетки або два печива. У ОСОБА_11 з батьком були дружні стосунки, але вони погіршились коли батько став проживати з позивачкою ОСОБА_1 , стосунки з якою у відповідачки не склалися. Інколи вона бачила, як батько і ОСОБА_11 зустрічались біля школи, коли вже ОСОБА_11 школу закінчила. Чи приходила ОСОБА_11 до дому де проживали ОСОБА_25 та позивачка свідок не знає, але вона часто бачила як донька та батько їдуть поруч по вулицях села. Батько супроводжував ОСОБА_11 на випускному балі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновків, які наведені нижче.

Спірні правові відносини, які склались між позивачем та відповідачем, пов`язані зі спадкуванням - перехідом прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). І позивач, і відповідач вважають себе спадкоємцями за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Ці спадкові відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, далі - ЦК, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Отже, цивільний спор про усунення особи від права спадкування підлягає судовому розгляду за правилами цивільного судочинства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_6 , вони уклали шлюб 22.11.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виконкомом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області серії НОМЕР_2 від 22.11.2016 року (а.с. 9), ця обставина не оспорюється сторонами .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_18 (а.с. 8), обставина визнається сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що батько відповідача по справі ОСОБА_6 був інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серії АВ № 0714575 (а.с.25).

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача та батько відповідача ОСОБА_6 з 18.05.2012 року по 31.05.2012 року знаходився на амбулаторному лікуванні після опіку, в наслідок чого у останнього порушилася функція ходьби, і в 2013 році йому ставлять діагноз: зниження опорної функції правої ноги, остеамеліт п`яткової кістки (а.с. 26-32).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2013 року з ОСОБА_6 стягнути аліменти на користь ОСОБА_16 на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.33).

Доведеність факту родинних відносин сторонами визнається та не оспорюється.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив , та батьки. І позивач, і відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про відкриття спадщини. В судовому засіданні встанволено, що позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На момент розгляду справи відповідно до заяв сторін свідоцтво про право на спадщину не було видано.

Предметом даного цивільного спору є вимога позивача усунути відповідача ОСОБА_3 , як спадкоємця першої черги, від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Підставами поданого позову, за твердженням позивача, є те, що відповідачка ухилялася від надання допомоги своєму батькові ОСОБА_6 , який через важку хворобу був у безпорадному стані та не мав допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право вимоги щодо усунення від спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення спадкоємця від спадкування попередньої черги. Саме цим критеріям і відповідає позивач ОСОБА_1 . Отже, позивач ОСОБА_1 , має право вимагати усунення від спадщини «негідного спадкоємця».

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду,а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому суд надає оцінку лише тим обставинам, які безпосередньо пов`язані з предметом позову, є достатніми для прийняття судового рушення, яке відповідає вказаним у ст.263 ЦПК України, та залишає поза уваги будь які інші факти, які значення для вирішення спору не мають.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Отже, статтею 1224 ЦК України встановлено вичерпний перелік осіб, які можуть бути усунені від права на спадщину.

Статтями 202, 203 СК України встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення пов`язане з винною поведінкою, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги і отримав цю допомогу від своєї дружини, сестри, сина і куми своєї дружини. Як вказують свідки та сама позивачка, ця допомога була достатньою за обставин перебігу його хвороби. Отже, ОСОБА_6 був доглянутий, а його потреби у відповідному догляді були задоволені особою, з якою він проживав однією сім`єю, та іншими близькими, зокрема сестрою, яка надала 11300,00 грн. на придбання ліків, та сподівається на повернення цих грошей. Також, судом встановлено, що батько та донька спілкувались один з одним, хоча померлий, за показами свідків, вважав, що цього спілкування йому було не достатньо. Судом встановлено, що батько ніколи не звертався за допомогою до своєї доньки, не вимагав цієї допомоги, допомогу по господарству вимагала від відповідачки позивачка і, як випливає із пояснень свідка ОСОБА_16 , відповідачка допомагала по господарству, коли у неї була така можливість, зокрема збирала горіхи, вбирала у хаті батька.

В судовому засіданні встановлено, ліки на лікування ОСОБА_6 були придбані позивачем по справі (а. с. 99-100), також, ліки купувались і за рахунок сестри померлого. Зазначені факти не спростовані відповідачем. На думку суду, ця обставина свідчить про те, що хворий мав відповідний догляд та засоби для лікування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі особи спадкоємця, так і факт ухилення цієї особи від надання спадкодавцеві допомоги. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Судом не встановлено, що через свою хворобу ОСОБА_26 потребував допомоги саме своєї доньки і ніхто інший цю потребу не міг задовільнити, судом не встановлено обставин, які би вказували на ухилення відповідачки від допомоги батькові при наявності у неї можливості її надати.

Факт оплати позивачем ритуальних послуг, пов`язаних з похованням ОСОБА_6 , також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, але ця обставина не вказує на наявність передбачених законом підстав для усунення відповідачки від права спадкування. Це свідчить лише про виконання морального обов`язку дружини померлого та вшанування його пам`яті відповідно до загальноприйнятих звичаїв.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка проживала окремо від батька та його дружини - позивачки, у неї створена своя сім`я, батьки позивачки розірвали шлюб, коли відповідачка ще була дитиною. Встановлено, що коли батько ОСОБА_6 захворів, відповідачка була неповнолітньою, вона не могла утримувати свого батька, який проживав з іншою дружиною і отримував пенсію. Відповідачка не мала самостійного доходу.

Будь яких доказів, які б спростовували вказані факти, в судовому засіданні не встановлено. Позивачем належними доказами не доведений факт тривалого перебування спадкодавця у безпорадному стані, його потреба в матеріальній допомозі, з урахуванням його матеріального стану та матеріального стану відповідачки, та обов`язок відповідачки, щодо надання такої допомоги та можливість її надання.

Оцінюючи отримані від позивачки відомості щодо раннього статевого життя відповідачки та взаємозв`язок цієї обставини з хворобою та смертю ОСОБА_26 , суд приходить до висновку що ці відомості не пов`язані з предметом доведення у цій справі і не приймає до уваги покази свідків та пояснення позивачки про ці обставини. Також, суд визнає неналежними доказами фотознімки будинку, який входить до спадкової маси, що надала позивачка в обґрунтування своїх вимог, оскільки вони не містять інформації щодо предмета спору та не доводять обставини, які належить встановити при вирішенні питання про усунення особи від права спадкування. Суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може прийняти до уваги з метою встановлення наявності або відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, надану позивачкою « ОСОБА_27 (распоряжение)» (а.с. 23, 24). Цим доказом позивачка намагалася довести ту обставину, що за життя спадкодавець вражав бажання залишити все своє майно у спадок саме позивачці. Суд не може вважати цей доказ належним, оскільки він не відповідає критеріям, встановленим ст.77 ЦПК України. «Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.» - ст.1233 ЦК України. « ОСОБА_27 (распоряжение)» (а.с. 23-24) суд не може вважати заповітом в сенсі ст. ст.1233, 1247 ЦК України, оскільки за ч.1 ст.1247 ЦК України Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, згідно ч.2 цієї статті заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Наданий позивачем документ не відповідає вказаним критеріям та є нікчемним згідно ст.1257 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а за частиною 6 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що сторона позивача переконлива не довела ті обставини, які одночасно є підставою для усунення особи від права спадкування. Навпаки позивачка наполягала на тому, що її чоловік мав відповідний догляд, був оточений турботою близьких людей, це випливає і із пояснень свідків.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню і витрати, понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_22 про усунення особи від права на спадкування, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.03.2020 року.

Суддя В.А. Сенаторов