Справа № 495/1536/20
№ провадження 2/495/1610/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: не з`явилася
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/1536/20
до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 )
за участю третьої особи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру
12.03.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру (а.с.1-18).
Так, позивачка просить суд:
- позбавити громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання особи), засоби зв`язку, в тому числі електронні, невідомі, паспорт громадянина Литовської Республіки № НОМЕР_1 від 19 вересня 2018 року, персональний номер - НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітньої (неповнолітньої) дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 22 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про народження № 1120 від 22 грудня 2015 року, складений Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області);
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/1536/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) за участю ВК Білгород-Дністровської МР Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.34-35).
Позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Васильєв П.О. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, згідно якого вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.206-207).
Представник третьої особи - ВК Білгород-Дністровської МР в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою просить розглянути справу за відсутністю представника ВК Білгород-Дністровської МР з урахуванням висновку органу опіки та піклування, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ), відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надавав та в судові засідання жодного разу не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, а саме через оголошення на сайті Судової влади. Крім цього, відповідачу було направлено судову повістку на останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач - ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ), був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а позивачка - ОСОБА_1 не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2020 року постановлено розгляд справи № 495/1536/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) за участю ВК Білгород-Дністровської МР Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру провести у заочному порядку.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , є матір`ю малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , виданого 22 грудня 2015 року Відділом державної реєстьрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.
Батьком малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є - громадянин Литовської Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ), паспорт громадянина Литовської Республіки № НОМЕР_6 , персональний номер - НОМЕР_2 .
За твердженням позивачки, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню спільної дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , участі в її вихованні не приймає. Не виконує свого конституційного обов`язку та обов`язків щодо виховання та піклування про дитину, її утриманні для виконання визначеного обов`язку як батька відповідно до вимог чинного законодавства .
Відповідач не піклується про фізичних і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичних розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року у цивільній справі № 495/7529/17 шлюб, зареєстрований 13 листопада 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 604, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розірвано
Шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами було припинено значно раніше від моменту розірвання шлюбу, відповідач вчасно не сплачує аліменти та не надає будь-яких грошових коштів взагалі на утримання дитини, не піклується про неї та не спілкується з неповнолітньою дитиною, не проводить з нею дозвілля тощо.
Згідно Акту Комунального підприємства «Житлово-комунальне підприємство Сергіївка» від 24 грудня 2019 року, засвідченого підписами сусідів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_6 Малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає разом зі своєю мамою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та знаходиться на повному її утриманні. В свою чергу, батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевказаною адресою не проживає та не з`являється, участі у вихованні доньки та її утриманні, в тому числі матеріальному, не приймає, життям дитини не цікавиться від того, як дитині виповнилось 10 місяців, та до теперішнього часу.
Згідно характеристики на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , яка складена 24 грудня 2019 року Комунальним підприємством «ЖКГ Сергіївка», вона проявила себе виключно з позитивного боку. За всі ці роки будь-яких скарг від її сусідів не надходили. не одружена, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувались, дружелюбна, в конфліктних ситуаціях не помічались. На її повному утриманні проживає її малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевказаною адресою не проживає та не з`являється, участі у вихованні доньки та у її утриманні, в тому числі матеріальному, не приймає, життям дитини не цікавиться від того, як дитині виповнилось 10 місяців, та до теперішнього часу.
Незважаючи на те, що вказане судове рішення набрало законної сили, на його виконання Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 30 вересня 2019 року видані виконавчі листи, відповідач все одно матеріально не забезпечує малолітню дитину та не надавав будь-якої матеріальної допомоги Позивачу, яка доглядала за дитиною до досягнення нею трьох років.
На сьогоднішній день заборгованість по сплаті аліментів за вказаним судовим рішенням (станом на 01 січня 2020 року) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 складає 75 000 гривень 00 копійок, а на утримання колишньої дружини, яка доглядала за дитиною до трьох років - 23 500 гривень.
Крім того, будь-яких грошових переказів позивачка від відповідача на утримання малолітньої дитини, для належного її розвитку, виховання, забезпечення ліками, харчами тощо малолітньої дитини, у період з 18 листопада 2015 року та по теперішній час не отримувала, що підтверджено письмовою відповіддю Центру поштового зв`язку № 6 м. Білгород-Дністровського Одеської обласної дирекції АТ «Укрпошта.
Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білгород-Дністровської міської ради від 18 грудня 2019 року № 542, станом на 16 грудня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має декларацію з лікарем ЗПСМ Залевським О.М. З моменту народження знаходилась під медичним наглядом лікаря ОСОБА_10 . У віці 8 місяців (21 липня 2016 року) дитина разом з батьками переїхала за кордон у м. Вільнюс Литва. З 17 листопада 2016 року ОСОБА_11 у зв`язку з поверненням на територію України періодично відвідує сімейного лікаря у супроводі матері - ОСОБА_1 або бабусі - ОСОБА_12 .
Таким чином, з наведеного листа вбачається, що лише мати та бабуся дитини здійснюють її супровід в закладах охорони здоров`я, що вказує на те, що батько дитини жодним чином не цікавиться станом здоров`я дитини, не здійснює її супровід в закладах охорони здоров`я при відвідуванні лікарів.
Відповідно до листа Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 9 «Сонечко» смт. Сергїівка» від 10 грудня 2019 року № 73 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує КЗ ДНЗ № 9 «Сонечко» з 08 червня 2018 року по теперішній час батька дитини в закладі не бачили, участі у вихованні дитини не приймає.
Також, відповідач за порушенням правил перебування іноземців Україні притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, на сьогоднішній день за порушення цих правил його депортовано за межі України, що підтверджується листом Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області від 04 грудня 2019 року № 42/В-27 та доданих до нього копій матеріалів ЖЄО № 4032.
Позивачка зазначає, що так як відповідач схильний вчиняти правопорушення та раніше вчинив на території України адміністративне правопорушення, був підданий за його вчинення адміністративному стягненню, тому він не здатен належним чином сприяти засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та правил поведінки, що є складовою умовою для належного виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Також видворення Відповідача за межі України за умисне порушення правил перебування в Україні свідчить про те, що в законний спосіб він не бажав перебувати на території України та як наслідок приймати участь у вихованні дитини, яка на законних підставах перебуває в Україні та є громадянкою України.
Зазначене також підтверджується листом Білгород-Дністровського районного відділу державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2020 року № 5118-16/5118.1-20 та доданими до нього документами.
В той же час, Відповідач ніколи не звертався до органів опіки та піклування за місцем реєстрації місця проживання дітей та суду, з метою визначення форм його участі як батька у вихованні дитини, усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, якщо такі б були.
З листа виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 05 грудня 2019 року № 02/15-32-6634/2908 вбачається, що відповідач не звертався до вказаного органу місцевого самоврядування, як органу опіки та піклування з буд-якими заявами та клопотанням щодо визначення його форм участі як батька у вихованні дитини, а також щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні із дитиною.
Також, відповідач із вказаних питань не звертався й до Виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, що підтверджується листом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 21 грудня 2019 року № 01-16/958.
В той же час, з листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 грудня 2019 № б/н вбачається, що громадянин Литовської Республіки ОСОБА_7 у період часу з 01 січня 2009 року по 03 грудня 2019 року не звертався до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовними заявами до ОСОБА_1 про визначення форм його участі як батька у вихованні дитини та щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дані обставини щодо невжиття батьком заходів щодо сприяння йому компетентними органами у визначенні способу виховання дітей, свідчить, що він не цікавиться життям власної дитини та не дбає про неї.
Крім цього, позивачка вказує, що у приватних розмовах відповідач неодноразово висловлювався про те, що він не бажає брати участь у вихованні спільної дитини та не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини.
24.06.2020 року Білгород-Дністровською міською радою виконавчого комітету подано висновок № 02/15-2992765/1507 від 26.05.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , недоцільно.
Між тим, всі вищенаведені правові підстави та вказані фактичні обставини про невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків, підтверджуються письмовими доказами та письмовими поясненнями свідків, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вказали наступне.
Батьком дитини є громадянин Литовської Республіки - ОСОБА_7 . Дійсно, малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає разом зі своєю мамою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та знаходиться на повному її утриманні.
В свою чергу, батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевказаною адресою не проживає та не з`являється, участі у вихованні доньки та її утриманні, в тому числі матеріальному, не приймає, життям дитини не цікавиться від того, як дитині виповнилось 10 місяців, та до теперішнього часу.
За рішенням суду ОСОБА_7 не сплачує добровільно аліменти на утримання дитини, будь-яких переказів грошових коштів на утримання ОСОБА_19 не здійснює взагалі.
Зокрема, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Незважаючи на те, що батько дитини - ОСОБА_7 є громадянином Литовської Республіки, упродовж 2018-2020 років, він доволі часто був на території України та у смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровського Одеської області, де винаймав собі житло, спілкувався з невідомими мені людьми, проте жодного інтересу до дитини не виявляв, не допомагав їй матеріально, не спілкувався з нею та не проводив дозвілля, хоча мав для цього час та можливості
Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України).
У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає разом з мітірю - ОСОБА_1 та знаходиться на повному її утриманні. В свою чергу, батько, який є громадянином Литовської Республіки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 участі у вихованні своєї доньки не приймає, матеріально не забезпечує її та місце його знаходження невідоме.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).
Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.
Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.12.2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 921 грн. (50 % = 960,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 395 грн. (50 % = 1 197,50 грн.).
Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність при позбавленні відповідача батьківських прав змінити раніше визначений розмір аліментів та стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 щомісячно, починаю від дня подання позову року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) за участю ВК Білгород-Дністровської МР Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 150-152, 155, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 128, 131, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) за участю третьої особи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів шляхом зміни їх розміру - задовольнити.
Позбавити громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання особи), засоби зв`язку, в тому числі електронні, невідомі, паспорт громадянина Литовської Республіки № НОМЕР_1 від 19 вересня 2018 року, персональний номер - НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітньої (неповнолітньої) дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 22 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про народження № 1120 від 22 грудня 2015 року, складений Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко