КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1601/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 757/44159/18-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Тузовою Владиславою Олександрівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь відсотки у розмірі 51 234,25 доларів США за договором № SАMDN9218 від 06.06.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року у справі № 753/7096/15-ц стягнуто з банку на його користь суму вкладу у розмірі 100 000 доларів США без відсотків. Враховуючи, що відповідач відсотки за договором банківського вкладу з розрахунку 9,75% річних не сплатив, то просив стягнути нараховані ним відсотки за період з 07 червня 2013 року по 07 вересня 2018 року на вказану суму.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 21 444,27 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6052 грн. 56 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Тузова В.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити резолютивну частину рішення в частині стягнення судового збору та зазначити у резолютивній частині рішення, що стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3686 грн. 98 коп.

Також просить змінити резолютивну частину рішення, доповнивши резолютивну частину новим абзацом про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, зазначає, що з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд повинен був розрахувати та стягнути на користь держави суму судового збору пропорційно задоволеним вимогам,а саме - у розмірі 3686,98 грн. (41,85% від максимальної ставки 8810 грн., що підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду), а не 6052 грн. 56 коп.як стягнув суд за судовим рішенням.

Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги доводи та позицію банку про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на корись позивача, зазначається у резолютивній частині рішення без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, однак, фактично не зазначив у резолютивній частині судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідача Тузова В.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Позивач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення лише в частині визначення розміру судового збору та незазначення в резолютивній частині вказівки про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Оскільки рішення суду в частині стягнення відсотків за договором банківського вкладу не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (7 вересня 2018 року) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову. Курс гривні до долару США станом на 7 вересня 2018 року становить 28,2246. Посилаючись на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6052 грн. 56 коп. (1% від 605 255,94 грн. (21 444,27 доларів США х 28,2246).

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків у розмірі 51 234,25 доларів США за договором № SАMDN9218 від 6.06.2013 року, посилаючись на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у справі № 753/7096/15-ц стягнуто з банку на його користь суму вкладу у розмірі 100 000 доларів США без відсотків. Враховуючи, що відповідач відсотки за договором банківського вкладу з розрахунку 9,75% річних не сплатив, то просив стягнути нараховані ним відсотки за період з 7 червня 2013 року 7 вересня 2018 року на вказану суму.

Відповідно до ч.3 ст. статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, оскільки позивач, як споживач послуг, звернувся до суду за захистом своїх прав, то він звільнений від сплати судового збору, а тому позивачем судовий збір не сплачувався.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень.

В порядку п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем розмір ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704, 80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8810 грн. )

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту оскаржуваного рішення Печерського районного суду м. Києва вбачається, що позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 21444, 27 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6 052 грн. 56 коп.

Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом на 7 вересня 2018 року - 21 444,27 доларів США еквівалентно 605 255 гривень 94 коп.

Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», 1% від задоволеної частини позовних вимог складає 6052 грн. 56 коп.

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 6052 грн. 56 коп. виходячи із задоволеної частини позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи ту обставину, що позивач при зверненні до суду з даним позовом не сплачував судового збору, оскільки відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів звільнений від сплати судового збору, судом першої інстанції правильно стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1% від задоволеної частини позовних вимог, що становить 6052 грн. 56 коп., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зміни судового рішення у зв`язку з незазначенням в резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надано належну правову оцінку.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України

Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 ПК України).

До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України.

Згідно з пп. 170.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа.

Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Враховуючи вимоги зазначених норм Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума коштів ( процентів за договором банківського вкладу) підлягає зазначенню в резолютивній частині рішення без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що проценти у загальному розмірі - 21 444,27 доларів США - це сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, і ця сума зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про необхідність доповнення судом апеляційної інстанції резолютивної частини рішення реченням про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вищевказаних норм Податкового кодексу України банк як податковий агент стосовно позивача при виконанні рішення суду зобов`язаний утримати і перерахувати податок із вказаної суми процентів, що стягуються за рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для зміни оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Тузовою Владиславою Олександрівною, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.