Дата документу 19.02.2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя та права власності на 1/6 частину приміщення в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації за частку у спадковому майні,

за участі:

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею: право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 як частку майна в спільному майні подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ; право власності на 1/6 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5 . Шлюб між нею та її чоловіком - ОСОБА_5 зареєстрований 01.04.2005 у відділі державної реєстрації актів цивільного cтану по м. Мелітополю, актовий запис № 220. 25.07.2018 у Олександрівському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 і змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 ». Після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить в тому числі павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вона своєчасно, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернулася до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. із заявою про прийняття спадщини. Крім неї спадкоємцями першої черги є діти померлого - відповідач ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_9 . ОСОБА_9 відмовилась від прийняття всієї спадщини на користь відповідача ОСОБА_2 . Крім того, 21.08.2014, тобто в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, вона звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя на Ѕ частку майна. Після спливу шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26.01.2015 виданої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю у нього документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно.

В подальшому, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року у цивільній справі № 320/1658/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, 2/3 частини павільйону та 1/3 частини транспортного засобу, стягнення компенсації 2/3 частини торгівельного обладнання та 1/3 частини товару в порядку спадкування за законом позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину павільйону, розташованого за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель VITO 111 CD1 реєстраційний помер НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року залишено без змін. Рішенням Мелітопольського міськраойнного суду від 08 вересня 2016 року встановлено, що померлому ОСОБА_5 належав автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було придбано ним у період шлюбу з ОСОБА_11 , тому ОСОБА_2 має право на 1/6 частину вказаного автомобіля, а у зв`язку тим, що його сестра ОСОБА_9 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , то ОСОБА_12 має право на 1/3 частину вказаного автомобіля. Також цим судовим рішенням встановлено, що спадковий торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 хоча і був подарований померлому ОСОБА_5 до укладення шлюбу з нею - позивачем, однак використовувався сумісно подружжям для заняття підприємницькою діяльністю, в ньому були проведені ремонтні роботи, та робота по обладнанню павільйону, поліпшена територія, яка прилягає до нього. Оцінюючи наявні в матеріалах цивільної справі письмові докази, суд дійшов висновку, що вважає можливим, визнаючи право сумісної власності на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , поділити його на підставі того, що відкрилось право спадщини лише на 1/2 частину вказаного павільйони, а тому з урахуванням спадкоємців за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/3 частину торгівельного павільйону.

Таким чином, рішенням суду було встановлено, що 1/2 частина спадкового торгівельного павільйону є спільною власністю подружжя і вона має право на 1/2 частку цього нерухомого майна, як подружжя. В порядку спадкування вона має право на 1/3 частину спадкового торгівельного павільйону, з урахуванням часток інших спадкоємців. Після надання судових рішень приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. вона отримала від неї постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2018 року, а саме у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку павільйону, що розташований за адресою АДРЕСА_1 через відсутність судового рішення про визначення вказаного об`єкту нерухомості як спільного майна подружжя. Однак вважає, що потреби у зверненні до суду із заявою про визначення спадкового об`єкту нерухомості як спільного майна подружжя не має, оскільки вищезгаданим судовим рішенням встановлено цей факт і з цих підстав частково задоволені вимоги ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що у приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. відсутні підстави для видачі їй свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя та у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку павільйону, що розташований за адресою АДРЕСА_1 вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну компенсацію у сумі 70 333, 25 грн. за 1/3 частку в автомобілі MERCEDES-BENZ, модель VІTO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , успадкованому після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який залишив автомобіль у цілому у власності та користуванні ОСОБА_3 . Також клопотав про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що рішенням суду від 08 вересня 2016 року визнано за ним право власності на 1/3 частину автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 .

Проте, він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на спірний автомобіль та використовувати цей автомобіль у своїй діяльності, оскільки відповідачка відмовляється передавати його йому для користування та приховує його від нього, не повідомляючи про місце зберігання даного автомобіля.

А саме, під час судового спору, у 2015 році він згідно розписки взяв у ОСОБА_10 (нині - ОСОБА_3 ) транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у тимчасове користування. 30.07.2015 приблизно о 14:00 він залишив зазначений автомобіль на охоронюваній стоянці у м. Мелітополі, а сам пішов додому. 07.08.2015 йому зателефонувала його дружина та повідомила, що прийшовши на стоянку, вона не виявила автомобіль. 08.08.2015 він, приїхавши на стоянку, також автомобіль не знайшов, після чого, спитавши у сторожа дізнався, що даний автомобіль забрала ОСОБА_10 . Після чого, він звернувся до поліції та до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, № 0003890 від 09.08.2015 та було проведено досудове розслідування, за наслідками розгляду якого була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 31.10.2015. 3і змісту постанови про закриття кримінального провадження слідує, що допитаний у якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що 06.08.2015 року він перебував на робочому місці, а саме, на стоянці, де ОСОБА_2 залишив автомобіль, так у ранковий час, на стоянку прийшла ОСОБА_10 з 2-ма невідомими чоловіками, відкрила автомобіль ключем та поїхала на ньому у невідомому напрямку. Опитана ОСОБА_10 пояснила, що 06.08.2015 вона прийшла на стоянку, де ОСОБА_2 залишав вищевказаний автомобіль, та у зв`язку із тим, що він належить їй, сіла до нього та поїхала у зв`язку з необхідністю. Проте, як слідує зі змісту вказаної постанови, фактично на той час автомобіль був зареєстрований за його батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно даного автомобіля тривали судові тяжби. З цього часу, він неодноразово звертався до відповідачки з пропозиціями надати йому можливість користуватися автомобілем та зареєструвати своє право власності на нього, проте відповідачка категорично проти. Тобто, автомобіль у користування вона йому не передає та не повідомляє місце його знаходження. Відповідно до Висновку про оцінку транспортного засобу № 01/04 від 25.04.2019, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 210 999 грн. 75 коп., таким чином вартість його 1/3 частки у майні становить 70 333, 25 грн.

Враховуючи вищевикладене, та факт того, що спірний успадкований ним із відповідачкою автомобіль перебуває в її постійному користуванні та володінні, вона відмовляється цей автомобіль передавати йому, вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідачки на його користь грошової компенсації у сумі 70 333, 25 грн.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягала на задоволенні своїх позовних вимог. Стосовно заявлених ОСОБА_2 вимог заперечувала, оскільки оцінка автомобіля проведена невірно, автомобіль фактично не перебуває у її користуванні, вона не є власником вказаного автомобіля.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, вказавши, що не згоден з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року, яким визнано право сумісної власності його батька та ОСОБА_3 на спірний торгівельний павільйон, хоча й рішення набрало законної сили, наполягав на задоволенні заявлених вимог зустрічного позову. Вказував, що через недбалість ОСОБА_3 спірний автомобіль викрадений і його права обмежені.

ОСОБА_14 , допитаний як свідок пояснив, що є оцінювачем ТОВ «АН «Альянс-ДА» та саме він проводив оцінку спірного автомобіля. Оцінка проводилася з метою з`ясування ринкової вартості подібного автомобіля, повідомленого за усною інформацією замовника. Є відповідна методика для проведення даної оцінки. Автомобіль на огляд не надавався. Була допущена описка у шаблонному варіанті висновку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено наступне.

01 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, за актовим записом № 220 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_16 » /а.с. 49-зворотна сторінка/.

25 липня 2018 року позивач за первісним позовом зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , в результаті чого змінила прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 25.07.2018 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 158 /а.с. 9/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_17 ОСОБА_5 /а.с. 8/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частини павільйону, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частини автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 30 листопада 2016 року(а.с.16-25).

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 право власності зареєстровано 10.12.2003 року на підставі договору дарування /р.№8800/); автотранспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 27.08.2013 року Василівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Запорізькій області. Крім того, встановлено, що померлому ОСОБА_5 належав автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було придбано ним у період шлюбу з ОСОБА_10 , тому ОСОБА_2 має право на 1/6 частину вказаного автомобіля, а у зв`язку тим, що його сестра ОСОБА_9 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , то ОСОБА_2 має право на 1/3 частину вказаного автомобіля. Також рішенням встановлено, що вказаний торгівельний павільйон, хоча і був подарений ОСОБА_5 до укладення шлюбу з ОСОБА_10 , однак використовувався сумісно подружжям для заняття підприємницькою діяльністю, тому суд вважав можливим, визнаючи право сумісної власності на торгівельний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , поділити його на підставі того, що відкрилось право спадщини лише на 1/2 частину вказаного павільйона, а тому з урахуванням спадкоємців за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину торгівельного павільйону.

Відповідно до ч.ч.1,4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з копії документів зі спадкової справи № 71/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_10 подала приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А. заяву про прийняття всієї спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_5 та заяву про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя на Ѕ частину частку майна /а.с. 37,38-зворотна сторінка/.

Постановою приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Онищенко М.А. від 15.12.2018 відмовлено ОСОБА_18 у видачі свідоцтва після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_19 свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя та у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку на павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що відповідно до вимог чинного законодавства договір дарування не є документом, що посвідчує право власності подружжя на вищевказаний павільйон, та факти щодо визначення даного об`єкту нерухомості як спільного майна подружжя є встановленими судом вже після смерті спадкодавця у зв`язку зі зверненням спадкоємця ОСОБА_2 в результаті спору щодо спадкового майна тому визнання за ОСОБА_20 права власності на 2/3 частини вищезазначеного павільйону, з урахуванням фактів, що встановлені судом щодо визначення вказаного об`єкту нерухомості як спільного майна подружжя, можливо лише в судовому порядку /а.с. 26-27/.

Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1269 ч. 1 передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином, враховуючи, що рішенням суду від 08 вересня 2016 року торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1 визнано як частку майна в спільному майні подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , беручи до уваги, що за сином померлого визнано 1/3 частину вказаного торгівельного павільйону з врахуванням відмови на його користь від прийняття спадщини доньки померлого ОСОБА_9 , факт прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_6 , суд вважає можливим задовольнити первісний позов, визнати за ОСОБА_21 право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 як частку майна в спільному майні подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_21 право власності на 1/6 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Щодо вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як було зазначено вище, на підставі рішення суду від 08 вересня 2016 року за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частини автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 посилається у зустрічному позові на норми ст.. 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні регулюється статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Верховний Суд своєю постановою від 27 вересня 2018 року у справі №193/1008/16-ц висловив правову позицію, якою ствердив, що з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити, чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно з законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таким чином, можна прийти до висновку, що право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки.

При цьому, слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі №6-4цс14 та постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15.

Таким чином, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Судом встановлено, що виділ у натурі 1/3 частки автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , провести неможливо, оскільки автомобіль є річчю неподільною, вищевказаний факт є загальновідомим, тобто таким, що не підлягає доказуванню. Так, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Однак, в ході судового розгляду ОСОБА_2 не доведено, що ОСОБА_6 користується спірним транспортним засобом та не сплачує йому грошову компенсацію за таке користування.

Так, судом встановлено, що вказаний автомобіль MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000224 від 16.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, відносно вказаного автомобіля вчинено незаконне заволодіння, що свідчить про неможливість використання вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 (а.с.151-152)

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що правові підстави та обґрунтування, на які вказував позивач у своїй зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі доказами.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у спосіб, обраний позивачем.

Враховуючи відмову у задоволенні зустрічного позову, суд відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України не стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя та права власності на 1/6 частину приміщення в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_21 право власності на 1/2 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 як частку майна в спільному майні подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_21 право власності на 1/6 частину торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації за частку у спадковому майні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 02.03.2020.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова