П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019року м. Київ

Справа № 361/518/18

Провадження: № 22-ц/824/1447/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, ОСОБА_2 з 2015 року за місцем своєї реєстрації не проживає. ОСОБА_4 також тривалий час не проживав у будинку, зокрема до 2016 року, а з жовтня 2016 року знову таки не проживає. Більш того, останній привів будинок до нежилого стану, демонтував котел, батареї, вирвав трубу водопостачання та водовідведення, пошкодив електропроводку, зняв розетки та насосну станцію. Відповідачі не є членами її сім`ї та ніколи не були ними, у зв`язку із смертю колишнього власника будинку є такими, що втратили право користування житлом. Окрім того, відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні нею прав щодо вільного користування, володіння та розпорядження майном, псують належне їй майно. За таких підстав, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд усунути перешкоди у користуванні нею житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим будинком та земельною ділянкою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які б свідчили, що відповідачі чинять будь-які перешкоди у користуванні ОСОБА_3 вказаним житловим будинком. Окрім цього, у позовній заяві вказано що "відповідачі не є членами сім`ї позивача та ніколи не були ними, у зв`язку із смертю колишнього власника будинку втратили право на користування житлом і чинять позивачу перешкоди в користуванні власністю, однак, ОСОБА_6 , яка була колишнім власником будинку, була бабусею ОСОБА_5 . Разом з нею також були зареєстровані та проживали однією сім`єю і вели спільне господарство члени її сім`ї: син ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконавчим комітетом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області за №24 від 10.03.2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько відповідачів ОСОБА_7 . Після смерті бабусі ОСОБА_6 у 2015 році позивач навмисно почала створювати умови, які унеможливили сумісне проживання ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , з однієї сторони, та позивача з іншої. Застосовуючи незаконні методи позивачка намагалася вигнати відповідачів з будинку у якому вони постійно проживали та зареєстровані на законних підставах з часу свого народження.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що є власником спірного будинкуна підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.2016 року. В даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 з 2015 року не проживала і не проживає у спірному будинку, що підтверджується довідкою від 13.06.2017 року за №1727 відповідно до якої, ОСОБА_2 30.01.2017 року була взята на облік по вагітності за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначала, що змінила замки на дверях будинку вже після виїзду ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з нього та після того як вони вивезли свої особисті речі з будинку. Крім того зазначає, що актом від 04.11.2017 року було встановлено, що ознаки проживання в спірному будинку будь-яких осіб відсутні. Згідно висновку поліції від 27.06.2016 року встановлено, що відповідач виїхав з спірного будинку та забрав свої речі, в тому числі, газовий котел, пральну машину та насосну станцію, які йому не належали. Відповідно до акту обстеження ПАТ "Київоблгаз" від 26.10.2016 року було встановлено, що газовий котел та колонка відсутні, а показник лічильника газу - 27 064 м3. Згідно отриманого позивачкою рахунку за газ та послуги з газопостачання за лютий 2017 року за станом на 01.02.2017 року показники не змінилися, що підтверджуються квитанцією. Також, згідно акту №050437 контрольного огляду засобів обліку електричної енергії від 15.11.2016 року, який було виконано працівниками ПАТ "Київобленерго" для переукладення договору на обслуговування з ОСОБА_3 було встановлено показники лічильника електроенергії - 007785 кВт. Відповідно до рахунку за електроенергію №69 КС1070 за березень 2017 року фактичні показники лічильника електроенергії зафіксовані на 25.02.2017 року - 7785 кВт. Слід зазначити, що відповідач надавав особисті пояснення щодо первісного та зустрічного позовів та підтвердив про наявність у нього та його сестри ОСОБА_2 у власності земельних ділянок у с. Рожни для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірах 0.10 га, тому у відповідачів наявна можливість придбати чи побудувати власне житло. Більше того, вона має намір відчужити належний їй будинок із земельною ділянкою.

У судовому засіданні ОСОБА_2 , її адвокат Хуторненко І.М. та ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Адвокат Усенко М.М. в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5).

Вищевказаний житловий будинок ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї матері - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У спірному будинку з 03 липня 1996 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , а з 05 січня 1998 року - ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 19, 20, 77).

04 липня 2016 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 . (том 1а.с. 39)

21 березня 2016 року депутатом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_11 у присутності свідків складено акт, який затверджений головою Рожніської сільської ради Броварського району Київської області, про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ( т. 1 а.с. 48).

04 листопада 2017 року депутатом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області Нестеренко Т.В. у присутності свідків складено акт, який затверджений головою Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, відповідно до якогобуд. АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 , в якої знаходяться ключі від будинку, ознаки проживання будь-яких осіб у будинку відсутні (т. 1 а.с. 12).

19 лютого 2019 року депутатом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_11 у присутності свідків та дільничного офіцера складено акт, який затверджений головою Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, відповідно до якого ОСОБА_2 з народження та до 2015 року проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , фактично на даний час у будинку не проживає у зв`язку із тим, що не має можливості потрапити до будинку, так як змінені вхідні замки в дверях (т. 2 а.с. 98 ).

З грудня 2016 року ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, а ОСОБА_4 не проживає у цьому будинку з весни 2017 року.

Встановиши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 , та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, а тому наявні передбачені законом підстави для усунення перешкоди у користуванні позивачу власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналіз цих норм законодавства доводить, що власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 402 ЦК України визначено порядок встановлення сервітуту. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1 статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, вказаний обсяг становить зміст сервітуту.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку, квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок, квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 761/2265/14-ц (61-4758св18).

Як убачається із матеріалів, у листопаді 2016 року ОСОБА_3 вперше порушила перед судом питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_4 із житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову в позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції,суди апеляційної та касаційної інстанцій виходили із того, що ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом,обрала неналежний спосіб захисту, оскільки цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім`ї, а тому власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, ане про визнання такими, що втратилиправо користування. При цьому ОСОБА_3 , звертаючись до суду,не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, а також завдання шкоди будинку зі сторони ОСОБА_4 .

З урахуванням висновків, викладених у вищенаведених судових рішеннях, ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вдруге, просила усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, обгунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі не є членами її сім`ї, а тому її право як власника спірного будинку підлягає захисту відповідно до ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України.

Отже, предметом заявленого позову є усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Оскільки, норми цивільного законодавства, на які посилається позивачка, відносяться до загальних положень про право власності та його захисту, з урахуванням підстав заявленого позову та встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню норми, які регулюють саме право користування чужим майном (статті 395, 397, 403 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

За змістом ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Право відповідачів користуватися спірним будинком було пов`язане із попереднім власником будинку - їхньою бабусею ОСОБА_6 , тобто, виникло на підставі сервітуту.

В спірному будинку, окрім власниці, також були зареєстровані її син ОСОБА_7 та його діти - відповідачі у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 .

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2016 року ОСОБА_3 , яка є донькою померлої, стала власницею будинку АДРЕСА_1 .

Даний факт сторонами не заперечується.

Відповідачі спільно з ОСОБА_3 як власницею спірного будинку не проживали, спільним побутом пов`язаніне були, що не заперечували представники сторін в судовому засіданні.

Право користування чужим майном (сервітут) у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як онуків колишнього власника будинку, виникло відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, а тому припинення вказаного права здійснюється відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України..

Встановивши, що відповідачі користувались спірним будинком із згоди ОСОБА_6 під час дії сервітуту, а на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що право користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 чужим будинком також припинилось і вони мають його звільнити.

Оскільки ОСОБА_2 втратила право користування спірним будинком, заявлені нею зустрічні позовні вимоги вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в зустрічній позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль