ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1737/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4863/20 Категорія: Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 серпня 2020 року, ухваленого у складі судді Кондрацької Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 лютого 2016 року позивачці було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 158 КК України.

22 березня 2019 року вироком по справі №699/213/16 позивача виправдано за відсутністю в її діях складу злочину.

12 серпня 2019 року апеляційною інстанцією вищевказаний вирок залишено без змін.

Фактично ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом з 24 лютого 2016 року по 12 серпня 2019 року, тобто 43 місяці.

Внаслідок цього їй було заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення та позбавлення її можливості реалізовувати власні звички і бажання, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вважає дії органів досудового розслідування та прокуратури незаконними і такими, що нанесли позивачу моральну шкоду.

Оскільки Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації шкоди), заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, тому Державна казначейська служба України не є відповідальною у справі, а представляє інтереси держави, і шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою відшкодовується державою стягненням коштів з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України.

Оскільки позивач перебувала під слідством 43 місяці, то розмір моральної шкоди становить 203 089 гривень (43*4729 гривні).

Також позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, докази чого надаються позивачем з урахуванням строків, визначених ч.8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 203 089 гривень.

Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 196 448 гривень 42 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач перебувала під слідством та судом 41 місяць 18 днів, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду була вимушена регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від неї додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для неї стресові наслідки, вона була змушена захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, суд вказав, що оскільки адвокатом не надано розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, тому, суд не міг належним чином дати оцінку наданому акту від 03 серпня 2020 року, оскільки у ньому визначено виключно підготовка позовної заяви у цивільній справі. Також не надано належних доказів на підтвердження їх оплати, окрім товарного чеку скріпленого печаткою адвоката.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням національної поліції в Черкаській області було подано апеляційну скаргу, в якій посилаюсь на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким в цій частині відмовити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в порушення норм матеріального і процесуального права суд не обґрунтував з чого виходив при задоволенні саме такого розміру моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та її розмір, у зв`язку з обвинуваченням, шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру.

Під час розгляду справи, суд не встановив чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він при цьому виходить, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а лише керувався Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не врахував, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду не надходив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаюся на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що аргументування часу, затраченого на надання адвокатських послуг міститься в довідці про оплату послуг та додатковій угоді. Суд допустив надмірний формалізм, адже якщо документ має назву «довідка» або «додаткова угода», а не «розрахунок», то це не свідчить, що даний документ не містить необхідної для суду інформації. Чинне законодавство не містить спеціально визначеної форми розрахунку з обґрунтуванням часу затраченого адвокатом, що свідчить про можливість надання таких відомостей у довільній формі.

Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документу, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу. Беручи до уваги те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головне управління Національної поліції в Черкаській області зазначає, що рішення у справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідає вимогам чинного законодавства, є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Позивач на підтвердження надання правової допомоги не надав розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який повинен бути передбачений договором про надання правової допомоги. Розрахунок правової допомоги повинен відображати вартість годин за певний вид послуги та час, витрачений на: вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи у суді, тощо.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі.

Представником позивача не надано квитанції, що підтверджують розмір понесених витрат, тому документально не доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу, у зв`язку з цим суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Черкаська обласна прокуратура зазначає, що скарга не підлягає задоволенню оскільки відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, стороною не надано належних доказів на підтвердження оплати наданих послуг.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ч.1 ст. 2 Закону).

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону).

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 1,5,6 ст. 4 Закону).

Згідно зі статтею 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 лютого 2016 року слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітаном поліції Дем`яненко Галиною Володимирівною повідомлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, громадянці України, проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що вона підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 158 КК України підписання протоколу про підрахунок голосів виборців на виборчій дільниці до його заповнення та не на засіданні виборчої комісії, що підтверджується повідомленням про підозру (а.с. 6-7).

Згідно ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09 березня 2016 року відносно підозрюваної ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком на два місяці, тобто до 09 травня 2016 року. Зобов`язано ОСОБА_1 прибувати за кожною вимогою до органу розслідування чи суду; не залишати місце свого постійного проживання АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками (а.с 8).

14 березня 2016 року слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітаном поліції Дем`яненко Галиною Володимирівною встановивши наявність достатніх доказів для зміни раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, повідомлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, громадянці України, проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , про зміну раніше повідомленої підозри від 24 лютого 2016 року у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 158 КК України на ч.4 ст. 158 КК України (а.с. 9-10).

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року визнано ОСОБА_1 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 158 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу злочину (а.с. 14-19).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року, зокрема щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення (а.с. 20-24).

Постановою Верховного Суду від 28 травня 2020 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року , зокрема щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 25-27).

Таким чином підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу наступили.

Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджувала, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом їй було заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли їй моральну шкоду (а.с. 1-4).

Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконне застосування запобіжного заходу щодо позивача, в результаті призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, тому вона має право на відшкодування моральної шкоди.

З огляду на це, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника - Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди.

Що стосується доводів ГУ Національної поліції в Черкаській області щодо того, що місцевим судом було задоволено стягнення моральної шкоди, розмір якої нічим не обґрунтовано, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до абз.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні.

За змістом п. 14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Отже, розмір моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством і судом, а саме, починаючи з часу повідомлення позивачу про підозру та до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 серпня 2020 року по справі №607/10144/18.

Період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом розпочався 24 лютого 2016 року, з моменту повідомлення їй про підозру, та завершився 12 серпня 2019 року, в момент набрання виправдувальним вироком законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, місцевий суд вказав, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, тобто з 24 лютого 2016 року до 12 серпня 2019 року, дати винесення ухвали Черкаського апеляційного суду, яким залишено виправдувальний вирок без змін.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом було вірно визначено та обґрунтовано період та розмір моральної шкоди, на відшкодування якої має право позивач, тому апеляційний суд відхиляє доводи ГУ Національної поліції в Черкаській області в цій частині.

Разом з тим положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких належить зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до інших видів правової допомоги належить види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ч.ч.2,8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тому компенсація таких витрат можлива лиже у випадку, коли сторона довела належними та допустимими доказами їх наявність та розмір.

Звертаючись із позовом про стягнення моральної шкоди, позивач окрім того, просила стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, а саме понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адвокатом Тимченко Миколою Миколайовичем надавалась правова допомога ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №15/06-03/20-ц від 15 червня 2020 року, що підтверджується ордером серія ЧК №112237 від 07 липня 2020 року (а.с. 32).

Згідно з договором про надання правової допомоги №15/06-03/20-ц від 15 червня 2020 року (далі Договір), а саме п.1.1, адвокат ( ОСОБА_2 ) бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту ( ОСОБА_1 ) у цивільній справі, а саме підготувати позовну заяву про відшкодування моральної шкоди завданої клієнту незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання послуг. Представництво інтересів клієнта в суді узгоджується сторонами в додатковій угоді (а.с. 31).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що факт надання послуг в цілому або окремо оформляється відповідним актом, який підписується сторонами (а.с. 31).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору сторони визначили, що за виконану роботу клієнт сплачує адвокату гонорар, який складається із основної винагороди та додаткової винагороди. Основна винагорода адвоката (за складання позовної заяви) визначається сторонами з розрахунку не менше 800 гривень за годину роботи адвоката та погоджується у додатковій угоді (додатку №1) до даного Договору. Додаткова винагорода адвоката погоджується сторонами у додатковій угоді (додатку №2) до даного Договору. Порядок сплати клієнтом гонорару адвокату та відповідальність клієнта визначається при погодженні сторонами гонорару у Додатках до даного Договору (а.с. 31).

У додатковій угоді від 15 червня 2020 року до Договору, а саме в п.1 сторони погодили вартість години роботи адвоката в розмірі 800 гривень. У пунктах 2 і 3 додаткової угоди від 15 червня 2020 року до Договору сторони домовилися, що адвокат здійснює написання позовної заяви протягом 6 годин 15 хвилин, а тому загальна вартість послуг адвоката складає 6,25 годин*800 гривень = 5000 гривень. Оплата послуг адвоката проводиться після відкриття провадження у справі, після чого підписується відповідний акт прийняття послуг (а.с. 72).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява в даній справі підписана представником ОСОБА_1 адвокатом Тимченко М.М. (а.с.1-4).

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі (а.с. 34).

03 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано акт приймання передачі наданих послуг до договору №15/06-03/20-ц від 15 червня 2020 року, за змістом якого адвокат згідно Договору надав наступні послуги: підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди завданої клієнту незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у справі №711/4863/20. Загальна вартість наданих послуг становить 5000 гривень. Підписанням цього акту сторони підтверджують, що адвокат надав клієнту визначені послуги, а останній сплатив адвокату основну винагороду в розмірі 5000 гривень. Адвокатом надані послуги в повному обсязі та відповідають домовленості сторін, а клієнтом сплачені послуги в повному обсязі. Сторони підтверджують, що не мають претензій одна до одної щодо надання послуг та їх оплати (а.с. 69).

Цього ж дня, 03 серпня 2020 року адвокатом Тимченко М.М. видано ОСОБА_1 довідку, про те, що нею було сплачено на користь адвоката гонорар в розмірі 5000 гривень за надання правової допомоги згідно договору №15/06-03/20-ц від 15 червня 2020 року за підготовку позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої клієнту незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у справі №711/4863/20. Згідно даного Договору сторони погодили вартість години роботи адвоката в розмірі 800 гривень. В довідці міститься наступний розрахунок: адвокатом було витрачено на написання позовної заяви 6 годин 15 хвилин, тому загальна вартість послуг адвоката складає: 6,25 години*800 гривень=5000 гривень (а.с. 71).

Враховуючи те, в якій формі, у зазначених документах, викладено понесені позивачем витрати на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що це і є ніщо інше як детальний опис робіт (наданих послуг), оскільки він містить назву роботи, затрачений час та вартість години.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», положення «Про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів» затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13, положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року по справі №727/4597/19.

Суд першої інстанції в повній мірі норми права та обставини справи не врахував, а тому оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в частині стягнення завданої моральної шкоди залишити без змін, в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 26 листопада 2020 року.

Судді