РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

представника позивача - Железняка О.В.

представника відповідача - Ременюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019р. позивач звернувся до суду з цим позовом, який мотивує тим, що 02.04.2008р. між ним та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №800003537 і в його забезпечення іпотечний договір №800003537-И. Відповідно до іпотечного договору він передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 . В ході судового розгляду цивільної справи за позовом Банку про його виселення із зазначеної квартири йому стало відомо, що право власності на неї було перереєстровано державним реєстратором виконкому Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. за АТ «Альфа-Банк» на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі. Вважає дії державного реєстратора щодо перереєстрації права власності та внесення відповідного запису до державного реєстру незаконними, оскільки Банк не повідомляв його про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, вимоги про виконання порушеного зобов`язання він не отримував, що є порушення п.6.1 іпотечного договору. Державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за Банком, не перевіривши наявність письмової вимоги про усунення ним порушень умов кредитного договору, її отримання та закінчення відповідного строку. Крім того, державний реєстратор не мав прав вчиняти оспорювані дії в силу вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Під дію цього Закону підпадає і спірна квартира, оскільки вона є єдиним місцем проживання його сім`ї - дружини, двох неповнолітніх дітей, придбана за кредитні кошти в іноземній валюті, її площа не перевищує 140кв.м.

Просить визнати протиправним та скасувати рішення № 44337909 від 30.11.2018р. державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , а також запису про право власності № 29190027, внесеного державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язати державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником.

Ухвалою суду від 20.11.2020р. відкрито загальне позовне провадження у даній справі і призначено підготовче засідання.

10.12.2019р. до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Альфа-Банк» на зазначений позов, в якому відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що за умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачено право Банку у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Таке звернення здійснюється або на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання) шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про що міститься відповідне застереження в п.6.3 іпотечного договору. Таке застереження є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. У зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору і виникненням заборгованості Банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. в позасудовому порядку відповідно до п.6.3 іпотечного договору. На адресу позивача було направлено відповідне письмове повідомлення, яке він отримав, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення. Однак з боку позивача це повідомлення було проігноровано. Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то цей Закон в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки державна реєстрація права власності Банку на іпотечне майно була здійснена не в примусовому порядку, а в порядку позасудового врегулювання за взаємною згодою іпотекодавця та іпотекодержателя на підставі відповідного договірного застереження. Вимоги зазначеного Закону розповсюджуються лише на примусову реалізацію майна. Також позивач не надав доказів на підтвердження того, що це житло підпадає під дію мораторію. Звертаючись до державного реєстратора, Банк надав усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно і така реєстрація була проведена з дотриманням норм чинного законодавства. Підстав для скасування реєстрації немає. Просить в задоволенні позову відмовити.

27.12.2019р. до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому він підтримав заявлені вимоги повністю та додатково зазначив, що Банк не надав державному реєстратору повного пакету документів для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема, письмової вимоги про усунення порушень та документу, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги. Крім того, згода іпотекодавця на перехід права власності шляхом підписання іпотечного договору з відповідним застереженням не свідчить про беззаперечну законність переходу права власності. Звернення стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. в позасудовому порядку, має наслідком відчуження предмету іпотеки без згоди власника такого майна, що неможливо в період дії мораторію. Належність спірної квартири до житла, яке підпадає під дію мораторію, підтверджується судовими рішеннями у інших справах за їх участю, а також довідкою про реєстрацію та склад членів сім`ї позивача, яка додана до цього позову.

23.01.2020р. до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача АТ «Альфа-Банк», в яких він зазначив, що доводи позивача є безпідставними та спростовуються багаточисленними висновками Верховного Суду, відповідно до яких норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням, оскільки таке право виникло на підставі договору, згоду на яке іпотекодавець надав шляхом підписання відповідного договору. Крім того, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права - скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, оскільки таке рішення вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно, і відповідним належним способом захисту порушеного права позивача є саме скасування запису про державну реєстрацію права власності, що підтверджено постановами Великої Палати ВС. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Железняк О.В. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т.О. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, просить в позові відмовити.

Відповідач - державний реєстратор Ільющенков С.О. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає, вважає рішення про державну реєстрацію законним, просить в позові відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначеної особи.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що 02.04.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №800003537, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 44700 доларів США із сплатою процентів у розмірі 13,30% на рік на строк до 02.04.2023р. Кредит наданий на оплату вартості квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, що укладається позичальником (арк..10-12).

В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між Банком та позивачем ОСОБА_1 02.04.2008р. було укладено Іпотечний договір №800003537-И, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О.. реєстровий №921 (арк..13-18).

Відповідно до іпотечного договору ОСОБА_1 як Іпотекодавець передав в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк» як Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати, загальною площею 35,27 кв.м. та житловою площею 17,2 кв.м., заставна вартість предмету іпотеки 265 696,00грн., яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О. 02.04.2008р., реєстровий №916.

Розділ 6 іпотечного договору передбачає право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем забезпеченого цим договором основного зобов`язання та визнає відповідний порядок.

Так, відповідно до п..6.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься в п.6.3 цього Договору.

П.6.3. є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового регулювання на підставі даного Договору може здійснюватись, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно з ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.6.2 Договору. При цьому, дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (п.6.3.1 іпотечного договору).

Згідно з п.6.4 іпотечного договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених в цьому договорі та законодавстві України належить Іпотекодержателю.

24.04.2018р. ПАТ «Альфа-Банк» направив на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 письмове повідомлення вих.. №Б18.04/18 (арк..43-44), в якому просив сплатити борг за кредитним договором № 800003537 від 02.04.2008р. станом на 02.03.2018р. в загальному розмірі 2 165 542,53 доларів США, що еквівалентно 57 753 927,84грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 43 861,74 доларів США або 1 169 770,50грн., заборгованість за відсотками - 62 743,03доларів США або 1 673 324,99грн., пеня - 2 058 937,76доларів США або 54 910 832,35грн.

Також Банк повідомив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк..45) ОСОБА_1 отримав письмове повідомлення Банку про усунення порушень основного зобов`язання особисто 05.05.2018р.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2018р. (арк..8-9) 28.11.2018р. державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. здійснена державна реєстрація права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , запис про право власності № 29190027.

Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №44337909 від 30.11.2018р., підставою виникнення права власності - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу б/н, видане 26.04.2018р. ПАТ «Укрпошта»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих№Б18.04/18, видане 24.04.2018р. ПАТ «Альфа-Банк»; іпотечний договір №800003537-И, реєстровий №921, виданий 02.04.2008р. приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О.

За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Так, в силу вимог ст.589 ЦК України та ст.12,33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003р. (далі - Закон №898-IV) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч.1 ст.35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Відповідно до ст.37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно із ч.3 ст.10 Закону №1952-IV ( в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону).

Згідно з ст.26 Закону № 1952-IV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27 Закону №1952-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п.40 Порядку №1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону № 1952-IV та цим Порядком.

Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», діючи вільно, на власний розсуд, уклали 02.04.2008р. кредитний договір та на забезпечення його виконання іпотечний договір, за яким позивач передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначені договори є чинними і обов`язковими для виконання.

Однак судом встановлено і це не оспорюються сторонами, а тому в силу вимог ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню іншими належними засобами доказування, що позивач ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором не виконував, що призвело до виникнення заборгованості за зазначеним кредитним договором і порушення прав Банку, з приводу чого Банк неодноразово звертався до судів з різними позовними вимогами - стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. З приводу спірних правовідносин судами різних інстанцій ухвалювались рішення.

В межах даної цивільної справи позивач ОСОБА_1 та його представник Железняк О.В. наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», факту невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, утворення заборгованості і відповідно виникнення у Банку права звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не оспорюють.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо неправомірності дій державного реєстратора, позивач та його представник посилаються, по-перше, на недотримання Банком вимог п.6.1 іпотечного договору щодо повідомлення про намір звернути стягнення на іпотечне майно і ненадання державному реєстратору відповідних доказів, по-друге, на неможливість вчинення оскаржуваних дій в силу розповсюдження на іпотечне майно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, згідно з п.6.1 іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем основного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Документи, що підтверджують відправлення Іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації), зазначеною у преамбулі та в ст.9 цього Договору.

В даному випадку Банк виконав зазначену вимогу і направив 24.04.2018р. на адресу місця реєстрації позивача ОСОБА_1 , яка зазначена у Преамбулі та в ст.9 іпотечного договору, - АДРЕСА_3 письмове повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання (сплата заборгованості за кредитним договором станом на 02.03.2018р. в загальному розмірі 2 165 542,53 доларів США) протягом 30-денного строку і про намір звернути стягнення на іпотечне майно у випадку невиконання цієї вимоги.

Аналогічна вимога була направлена відповідачем і на адресу фактичного місця проживання позивача - АДРЕСА_1 і останнім отримана особисто 05.05.2018р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідні докази надані представником відповідача АТ «Альфа-Банк».

Крім того, судом встановлено, що ці докази, а також квитанція ПАТ «Укрпошта» б/н від 26.04.2018р. про виплату поштового переказу (фактично є квитанцією поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа), іпотечний договір №800003537-ИП від 02.04.2008р. були надані Банком державному реєстратору для державної реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі «Підстава виникнення права власності».

Отже, зазначені вище докази спростовують доводи позивача та його представника про те, що державному реєстратору не були надані усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності Банку і відповідно він не мав права вчиняти такі дії.

При цьому, суд вважає безпідставними та нічим не доведеними доводи позивача та його представника про те, що письмова вимога Банку про усунення порушення та намір звернути стягнення на іпотечне майно ним не отримувалась.

В даному випадку умови укладеного між сторонами іпотечного договору не пов`язують перехід права власності на іпотечне майно з моментом отримання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про виконання порушеного зобов`язання і намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Таке право пов`язується виключно із закінченням 30-денного строку, визначеного для виконання порушеного зобов`язання в письмову повідомленні, направленому на адресу боржника. В даному випадку істотною умовою є підтвердження факту направлення письмової вимоги боржнику.

Як встановлено судом, така вимога позивачу була направлена в порядку, визначеному п.6.1 іпотечного договору, у встановлений 30-денний строк він порушеного зобов`язання не усунув, заборгованість не сплатив, що стало в подальшому підставою для здійснення реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на іпотечне майно.

Таким чином, суд вважає, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності Банку на іпотечне майно і внесення відповідного запису до реєстру державному реєстратору Ільющенкову С.О. були надані усі необхідні документи, які передбачені п.40,61 Порядку №1127, і останній мав підстави для проведення зазначених дій.

Оцінюючи доводи сторін щодо розповсюдження на спірні правовідносини Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014р. (далі - Закон №1304-VII), суд виходить з такого.

Пп.1 п.1 Закону №1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014р., передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

П.4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.3 ст.33 Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст.36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

У зв`язку з цим, якщо іпотечне майно підпадає під ознаки, визначені пп.1 п.1 Закону № 1304-VII, то на нього не може бути звернуто стягнення, у тому числі в порядку ст.37 Закону №898-IV шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Такого висновку було зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019р., справа №802/1340/18-а, яку суд вважає доцільним застосувати при розгляді даної справи.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, відповідно до якої положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом укладання іпотекодержателем від свого імені з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмету іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Тобто зазначена справа не є тотожною тій, що зараз розглядається судом і щодо аналогічних справ з якою є правовий висновок саме Великої Палати Верховного Суду.

Також суд вважає, що в силу логіки побудови й мети існування процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду.

Виходячи з цього, застосуванню в даній справі підлягає не висновок, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.12.2019р., справа № 464/8589/15-ц, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019р., справа №802/1340/18-а.

В даній справі судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №800003537-И від 02.04.2008р., укладеним в забезпечення виконання споживчого кредитного договору №800003537 від 02.04.2008р., придбана за отримані за цим договором кредитні кошти в іноземній валюті, має загальну площу 35,27 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивача та його сім`ї. Зазначені обставини підтверджуються зазначеними кредитним та іпотечним договорами, копією позовної заяви АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, яка зараз перебуває на розгляді в Хортицькому районному суді м.Запоріжжя. При цьому, суд враховує, що зазначені обставини представником відповідача АТ «Альфа-Банк», як особою, яка заперечує їх, жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Таким чином, суд вважає, що зазначене майно підпадає під дію Закону №1304-VII, отже, на нього не може бути звернуто стягнення, в т.ч. в порядку ст.37 Закону №898-IV шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі і відповідно у державного реєстратора Ільющенкова С.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Водночас суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на іпотечне майно не підлягає задоволенню, оскільки не є належним способом захисту порушеного права.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.09.2018р., справа №915/127/18, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Порушення прав або інтересів позивача пов`язано з наявністю запису про проведену державну реєстрацію права. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є визнання протиправним та скасування запису про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем за №29190027.

Також безпідставною є вимога позивача про зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником, оскільки за змістом ч.3 ст.26 Закону №1952-IV у випадку скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав державний реєстратор самостійно проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У зв`язку з цим, зобов`язання відповідача - державного реєстратора Ільющенкова С.О. внести запис про скасування державної реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником, за відсутності факту порушення прав позивача у випадку відмови державного реєстратора вчинити такі дії самостійно, на думку суду, є формою втручання у виключні повноваження суб`єкта державної реєстрації.

На підставі вищевикладеного позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.3,6,15,16,589,611,627,629 ЦК України, ст.12,33,35-37 Закону України «Про іпотеку», ст.10,11,26,27,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.40,61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати запис про право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем за №29190027.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.02.2020р.

Суддя Н.А.Мурашова

21.02.2020