Справа № 219/6814/20
Провадження № 2/219/2511/2020
30 листопада 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Єлісеєвої С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
представник позивача Полковников Е.О. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є власником вказаного будинку на підставі договору дарування жилого будинку від 17 грудня 2004 року. Відповідач ОСОБА_2 колишня дружина позивача, з 07.02.2008 року зареєстрована в будинку, але з січня 2019 року фактично не проживає, що підтверджується актом обстеження житла. Відповідач не знімається з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Полковников Е.О. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від позивача надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі (а.с.45).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, останній раз відповідач була повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства шляхом розміщення інформації щодо розгляду справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, заперечень не надала.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 17 грудня 2004 року, посвідчений завідувачем Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 5662, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 496524 від 17.12.2004 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого директором Комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ за № 6149642 від 07.01.2005 року, ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10,11, 12).
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.12.2007 року виконкомом Сіверської міської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 83, був розірваний (а.с.16).

Згідно технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в період шлюбу зміни до технічної документації об`єкта нерухомого майна (зміна площі чи інших технічних характеристик) не вносились (а.с.46-50).

Відповідно до довідки, виданої адміністратором ЦНАП Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області Гумен Г.С. від 09.07.2020 року, в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

На запит суду щодо реєстрації відповідача секретарем Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області Бондаревським Р.П. повідомлено, що згідно даних картотеки реєстраційного обліку виконкому міської ради ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Згідно акту від 08.07.2020 року, складеного депутатом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області від 08.07.2020 року ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично ОСОБА_1 проживає один, ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з січня 2019 року, що підтверджують сусіди (а.с.18).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.

Як вбачається з листа т.в.о. начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 07.09.2020 року № 20933/201/01-2020) згідно обліків Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу чинення їй перешкод з боку будь - якої особи щодо недопущення її до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зверталась (а.с.36).

Відповідно до листа в.о. головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» Чеботенко Р.О. від 27.08.2020 року № 28405, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 17.07.2019 року по 17.07.2020 року за медичною допомогою не зверталась, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває, медична документація відсутня (а.с.37).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалась як на підстави своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з січня 2019 року, ним не користується, витрати, пов`язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко