Провадження № 2/727/62/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р. м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді - Кодрян Л.І.

за участю секретаря Кицинюка С.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 02 листопада 2017 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики за яким він передав, а відповідач отримав у нього кошти у сумі 3500 доларів США, що еквівалентно 94080 грн. Відповідач зобов`язався повернути зазначену суму коштів до 02 листопада 2018 року. На підтвердження укладання договору позики ОСОБА_4 написав розписку від 02.11.2017 року. Однак після визначеної дати відповідач грошові кошти не повернув.

Позивач зазначає, що з метою вирішення спору він через представника 11 березня 2019 року звернувся до відповідача із пропозицією щодо повернення коштів, проте відповіді не отримав. Крім того, він через представника звернувся до органу Національної поліції із заявою про вчинення злочину.

ОСОБА_3 зазначає, що 26 червня 2019 року він в черговий раз звернувся до відповідача та отримав відповідь відповідно до якої ОСОБА_4 визнав, що 02.11.2017 року взяв у нього в борг 3500 дол. США та 3000 грн., зобов`язався повернути їх до 02.11.2018 року. Відповідач вказав, що зможе повернути борг за наявності у нього коштів.

Позивач вказує, що боргові зобов`язання відповідача перед ним в сумі 3500 дол. США та 3000 грн. підтверджуються розпискою та листом відповіддю від відповідача від 10 липня 2019 року.

У зв`язку з тим, що в добровільному порядку борг відповідачем йому не повернуто він вимушений звернутися за захистом свого права в суд.

Просить стягнути на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 97080 грн., три проценти річних за період починаючи з 02.11.2018 року по 02.10.2019 року у розмірі 2665 грн. та втрати від інфляції за прострочення повернення коштів за період з 02.11.2018 року по 02.10.2019 року у розмірі 4840 грн. 68 коп.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 27.01.2020 року представник позивача Чайка С.В. позов підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доводами, викладеними в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, в частині позовних вимог щодо стягнення втрат від інфляції просив відмовити.

26.02.2020 року представник позивача подав до суду заяву відповідно до якої позов підтримав частково, просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3000 грн. та 3500 доларів США, що еквівалентно станом на 02.10.2019 року 94080 грн., три проценти річних за час прострочення зобов`язання від суми боргу в розмірі 2665 грн. Позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції не підтримав. Просив розглянути справу в його відсутності.

Представник відповідач 26.02.2020 року подав до суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, в частині позову про стягнення втрат від інфляції просив відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що 02.11.2017 року згідно розписки ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 3500 доларів США та зобов`язався повернути через дванадцять місяців (а.с. 46).

Представником позивача ОСОБА_5 направлялися відповідачу пропозиції щодо добровільного погашення боргу з метою досудового врегулювання спору, що підтверджується листами від 11.03.2019 року та 12.04.2019 року (а.с.7,8) та повідомленнями про направлення даних листів поштовим зв`язком (а.с. 9).

Діючи в інтересах позивача представник позивача Чайка С.В. звернувся до відділу Національної поліції ГУНП в Чернівецькій області з заявою про вчинення злочину ОСОБА_6 передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, що підтверджується копією заяви про злочин представника позивача №0263 від 12.04.2019 року (а.с. 10, 11).

Згідно відповіді Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області №5385/123Є/40/02/2019 від 28.05.2019 року на підставі висновку за результатами розгляду матеріалів ЄО №9230 було припинено розгляд матеріалів про вчинення злочину відповідачем за відсутності кримінального правопорушення в його діях (а.с. 13-15).

Відповідно до відповіді на пропозицію досудового врегулювання спору від 10.07.2019 року ОСОБА_4 судом встановлено, що відповідач не заперечує існування боргу перед позивачем у розмірі 3500 доларів США та 3000 грн., які зобов`язувався повернути до 02.11.2018 року (а.с. 16).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу від 02.10.2019 року - заборгованість відповідача складає 3500 доларів США (еквівалент 94080 грн.) та 3000 грн. основного боргу, три проценти річних за користування коштами з 02.11.2018 року по 02.10.2019 року у сумі 2665 грн. та інфляційних втрат з 02.11.2018 року по 02.10.2019 року у сумі 4840 грн. 68 коп. (а.с.18-19).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 02.11.2017 року був укладений договір позики та станом на 26.01.2020 року грошові кошти у розмірі 3500 доларів США та 3000 грн. основного боргу не повернуті.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Згідно роз`яснень викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договорами позики зобов`язання, грошові кошти у розмірі 3000 грн. та 3500 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення суду становить 85857 грн. 45 коп., позивачу не повернув, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, з урахуванням 3% річних за період з 02.11.2018 року по 02.10.2019 року у розмірі 2446 грн. 61 коп., розрахованих за 335 дні прострочення виконання зобов`язання.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 3000 грн., 3500 доларів США, що станом на 26.02.2020 року за курсом НБУ становить 85857 грн. 45 коп., три проценти річних за період з 02.11.2018 року по 02.10.2019 рік у розмірі 2446 грн. 61 коп., розрахованих за 335 дні прострочення виконання зобов`язання. а всього на суму 91304 грн. 06 коп.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 913 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 91304 (дев`яносто одна тисяча триста чотири) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 ) витрати за сплату судового збору в сумі 913 (дев`ятсот тринадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя Л.І. Кодрян