Справа № 199/1585/19
(2/199/68/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради та територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради та територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, 22 січня 1992 року матері позивача ОСОБА_5 виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів був виданий ордер №2737 на право зайняття житлового приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , на сім`ю із 4-х осіб: квартиронаймач: ОСОБА_5 , та її сини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 1998 року ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було передано на виховання до середньої загальноосвітньої школи-інтернату №7 для дітей сиріт та дітей позбавлених піклування батьків та закріплено за ним право на житло за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2009 році позивач ОСОБА_1 повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвався за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір позивача ОСОБА_5 померла, однак у цій квартирі вона з 1998 року не проживала.

Позивач ОСОБА_1 знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та 04.04.2014 року зареєстрував своє місце мешкання за адресою: АДРЕСА_3 .

Через півроку позивач повернувся проживати у спірну квартиру АДРЕСА_1 , де проживає по теперішній час.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.12.2017 року уклали шлюб та постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , сплачують комунальні послуги та несуть усі витрати, пов`язані з поліпшення житлових умов.

Також у цій квартирі зареєстрований та періодично проживає брат позивача ОСОБА_3 , та зареєстрований але з 2009 року не проживає брат ОСОБА_4 .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 тривалий час проживають у квартирі, несуть усі обов`язки наймача, сплачують комунальні послуги, користуються житловим приміщенням, проводять ремонтні роботи, однак не можуть зареєструватися у вказаній квартирі, укласти договір найму та відкрити особові рахунки, оскільки основний квартиронаймач ОСОБА_5 померла, та у подальшому договір найму житлового приміщення ні з ким не переукладався.

Інші користувачі житлового приміщення, які зареєстровані у вказаній квартирі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не заперечують проти проживання позивачів у вказаній квартирі.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати за ними право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» надав до суду відзив, яким проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що дане підприємство є комунальним унітарним комерційним підприємством та правонаступником усіх прав та обов`язків Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Самарського району, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 07.07.1999 року №13 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Дніпро. Статут підприємства затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 15.02.2017 року № 72/18. Виходячи зі змісту п. 2.2 статуту надання в користування житлових приміщень не входить до предмету господарської діяльності відповідача. Пряма заборона на такі дії міститься в п. 3.8. статуту підприємства, враховуючи що до компетенції КП «ЖГ Самарського району» ДМР не входить вирішення питань щодо визнання права на користування житловим приміщенням, тому в задоволенні позову просили суд відмовити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Лучко А.С. надав до суду відзив в якому зазначив, що власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Відповідно до чинного законодавства користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ордером, який міститься в матеріалах справи, основним квартиронаймачем була ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Законодавством передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відтак, за для вселення у спірне приміщення позивачів необхідна була письмова згода покійної ОСОБА_5 , як основного квартиронаймача, та всіх членів сім`ї квартиронаймача, докази чого відсутні в матеріалах справи. Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 був прописаний у вказаній квартирі до 04.04.2014 року, а ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 не набула статусу наймача спірного приміщення, та згідно з матеріалами справи зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , де має право користування жилим приміщенням.

Так, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством. Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Але, в матеріалах справи відсутні відомості щодо перебування позивачів на квартирному обліку, як громадяни, що потребують поліпшення житлових умов.

Відомостей про звернення позивачів щодо вирішення питання, яке є предметом спору, до органів місцевого самоврядування немає, а тому доказів порушення або невизнання прав позивачів, не надано.

Так, після смерті ОСОБА_5 , як основного квартиронаймача, спірна квартира АДРЕСА_1 , повинна бути передана для повторного заселення у порядку визначеним ЖК України.

Посилаючись на вказані обставини, представник Дніпровської міської ради Лучко А.С. просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та пояснив, що квартира була надана у користування його матері ОСОБА_5 разом із трьома дітьми, та у 1998 році матір позбавили батьківських прав та діти були влаштовані до дитячих закладів, однак житло було за ними закріплене. Після досягнення повноліття від повернувся проживати у квартиру, де був зареєстрований разом із братами.

У 2014 році він зареєструвався у квартирі своєї дружини за адресою: АДРЕСА_3 , а коли у 2015 році їх сім`я розпалася та він повернувся до своєї квартири, не зміг зареєструватися у ній через відсутність основного квартиронаймача, оскільки договір найму укладений з його матір`ю, яка померла у 2015 році.

По теперішній час він прописаний у своєї колишньої дружини, але проживає у квартирі АДРЕСА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 .. Також у спірній квартирі прописані брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Молодший брат ОСОБА_3 зараз знаходиться у від`їзді. Старшого брата ОСОБА_4 не бачив більше 10 років, місце мешкання його не відоме, ніколи не чинив братам перешкоди у користуванні квартирою. Всі витрати по квартирі сплачує разом з дружиною.

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засідання позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_1 та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , дозвіл на реєстрацію за цією адресою надала подруга для влаштування на роботу.

Позивачці відомо, що у 1992 році матері її чоловіка ОСОБА_5 був виданий ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , на сім`ю із чотирьох осіб: квартиронаймач ОСОБА_5 , та її сини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У 1998 році ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав відносно своїх трьох синів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та виписана з квартири за рішенням суду. Дітей було направлено у інтернат та за ними було закріплено житло. У 2009 році ОСОБА_1 повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 та 24.04.2009 року зареєструвався за вказаною адресою. У 2014 році ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7 та зареєстрував своє місце мешкання у дружини за адресою: АДРЕСА_3 , де до 2015 року проживав разом з нею однією сім`єю.

У 2015 році ОСОБА_1 повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 де і на разі постійно проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 ..

ОСОБА_3 , який зареєстрований у спірній квартирі, зараз знаходиться на заробітках, періодично з`являється у квартирі, останній раз бачила його три місяці тому. ОСОБА_4 також зареєстрований в квартирі, але з 2009 року в ній не мешкає, місце його фактичного проживання невідоме.

На теперішній час ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі разом з чоловіком, сплату комунальних послуг та усі витрати по квартирі несе разом з чоловіком ОСОБА_1 ..

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові пояснення на позовну заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини.

Власником спірного нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_1 є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Згідно з ордером основним квартиронаймачем була ОСОБА_5 (мати позивача ОСОБА_1 ), яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла та за життя не встигла приватизувати спірну квартиру.

У позовній заяві відсутні докази наявності письмової згоди ОСОБА_5 та всіх членів сім`ї на вселення у спірне житлове приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 був прописаний у спірному приміщенні до 04.04.2014 року. Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_2 , вона і на момент подання позову і на час розгляду справи судом зберігає реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де має право користування жилим приміщенням.

Таким чином, твердження позивачки ОСОБА_2 про те, що вона проживає в спірному житловому приміщенні не є достовірним, так як ОСОБА_2 з 22.01.2018 року та до цього часу змінювала своє місце реєстрації.

Відповідно тверджень позивачів, зазначеного в матеріалах справи основним квартиронаймачем залишається ОСОБА_5 , після її смерті договір найму на спірне житлове приміщення з позивачами не переукладався, умови договору найму не змінювалися та особовий рахунок не переоформлювався.

Крім того, після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не набула статусу наймача спірного житлового приміщення та не одержала права у якості наймача на вселення у дане житлове приміщення інших осіб.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, причин неявки до суду не повідомили.

У судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є колишньою тещею ОСОБА_1 , пояснила суду, що у 2014 році її донька ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 . Сімейні стосунки у них не склалися та через півроку після укладення шлюбу ОСОБА_1 повернувся проживати до себе у квартиру АДРЕСА_1 , де і на теперішній час проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивачів та з 1998 року проживає у квартирі АДРЕСА_5 , пояснила суду, що добре знає сім`ю Свибовичів та підтвердила, що ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Наразі він мешкає у квартирі зі своєю дружиною ОСОБА_10 , інших мешканців у квартирі не бачила.

Вислухавши пояснення сторін та представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 22 січня 1992 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів був виданий ордер на житлове приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , на сім`ю із чотирьох осіб: квартиронаймач ОСОБА_5 , та діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 1998 року ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей.

Позивач ОСОБА_1 був переданий на виховання до середньої загальноосвітньої школи-інтернату №7 для дітей сиріт та дітей позбавлених піклування батьків та закріплено за ним право на житло за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24, 26).

У 2009 році позивач ОСОБА_1 повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 та 24.04.2009 року зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою (а.с.37).

01.04.2014 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 , знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та 04.04.2014 року зареєстрував своє місце мешкання разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Матір позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с.16,17).

У 2015 році шлюбно-сімейні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були припинені та позивач повернувся проживати у квартиру АДРЕСА_1 . Розірвано шлюб було лише 09.02.2016 року, що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_1 (а.с.37).

22.12.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області(а.с.19) та постійно проживають у спірній квартирі АДРЕСА_1 , сплачують комунальні послуги та несуть усі витрати пов`язані з поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути вселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача (власника), їх діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Членом сім`ї наймача може бути визнано особу, яка постійно проживає з наймачем та веде з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Ст. 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб.

За ст.106 ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до ст.107 ЖК України наймач жилого приміщення за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України №6-60цс12 від 11 липня 2012 року, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.96 N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.85 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР" визначено, що в силу ст.61 ЖК УРСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК УРСР належною стороною повинен бути відповідній орган чи власник житлового фонду.

Посилання представників відповідача Дніпровської міської ради та третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на те, що для вселення у спірне приміщення позивачів необхідна була письмова згода покійної ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основного квартиронаймача, та всіх членів сім`ї квартиронаймача, не заслуговують на увагу, оскільки позивач ОСОБА_1 був вселений у квартиру на підставі ордеру разом з матір`ю, яка у 1998 році була позбавлена батьківських прав. Також згідно з довідкою попереднього балансоутримувача ЖЕК №21 (а.с.23), ОСОБА_5 була виписана із квартири у 1998 році на підставі рішення суду, квартира значиться за синами, над якими оформлено опікунство бабусею ОСОБА_11 .. Таким чином, діти ОСОБА_5 мали право користування даною квартирою. Із 2015 року позивачі проживають у квартирі, користуються усіма правами квартиронаймача, сплачують комунальні платежі та несуть усі витрати по утриманню житла, про що до матеріалів справи додані копії квитанцій (а.с. 9-15) та дані обставини підтверджуються актами, затвердженими балансоутримувачем Комунальним підприємством «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради (а.с. 27-34).

Так, після смерті ОСОБА_5 , як основного квартиронаймача, договір найму не переукладався, однак у вказаній квартирі зареєстровані на теперішній час користувачі члени сім`ї попереднього квартиронаймача, зазначені в ордері на вселення, які є братами позивача, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не заперечували проти вселення позивачів у дану квартиру та не оспорюють їх право на проживання. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 не може бути передана для повторного заселення, відповідно до вимог ЖК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачами обраний правильний спосіб захисту свого права, та вважає визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає витрати по справі віднести на рахунок сторони, що їх понесла.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, ст.ст. 87, 89 ЗК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради та територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Витрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: