Провадження № 22-ц/801/393/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 рокуСправа № 127/21463/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.

при секретарі Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - управління Служби безпеки України у Вінницькій області,

треті особи - Державна казначейська служба України, ОСОБА_2 , прокуратура Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду від 23 грудня 2019 року, постановлену судом під головуванням судді Сичука М.М. о 15 год. 40 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, за участю третіх осіб - Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 , прокуратури Вінницької області про визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, за участю третіх осіб - Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 , прокуратури Вінницької області про визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначила, що 03.08.2016 року в рамках кримінального провадження № 0000220 від 06.06.2015 року, що здійснюється відносно чоловіка позивачки - ОСОБА_2 , начальником 2 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_3 було проведено обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де вона тимчасово проживала з сім`єю. Під час обшуку було вилучено грошові кошти в сумі 50 000 грн., які нібито належать її чоловіку. Зазначила, що вказані кошти їй подарували батьки для проходження курсу лікування і вони належать виключно їй. При цьому вказала, що вона неодноразово зверталась з клопотаннями про повернення вказаних коштів до начальника 2 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Федоровського ОСОБА_4 ., однак в їх задоволенні їй було відмовлено.

Посилаючись на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено і обвинувальний акт разом з матеріалами кримінального провадження направлено для розгляду до суду, однак вилученні кошти не долучені до його матеріалів, просила визнати за нею право власності на майно, а саме грошові кошти 50000грн., та витребувати його із чужого незаконного володіння.

23.12.2019 року представник управління Служби безпеки України у Вінницькій області звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі. Вказав, що кошти, які позивач намагається визнати власністю та повернути у порядку цивільного судочинства, є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому вирішення даного питання можливо лише в визначеному кримінальним процесуальним законом порядку.

Ухвалою Вінницького міського суду від 23.12.2019 року вищевказане клопотання задоволено, провадження у цивільній справі - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначила, що суд помилково відніс даний спір про право власності до категорії справ, що підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, а знаходження коштів під контролем правоохоронних органів без достатніх правових підстав, порушує її права на володіння, користування та розпорядження її власністю. Вказала, що вказані кошти не передавались до суду разом з матеріалами кримінального провадження № 0000220 від 06.06.2015 року та обвинувальним актом, тобто ці кошти опинились за межами кримінального провадження.

У відзивах на апеляційну скаргу управління Служби безпеки України у Вінницькій області та прокуратура Вінницької області просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказали, що вилученні кошти є речовими доказами в кримінальному провадженні, що перебуває на розгляді суду, а тому позивач не позбавлена можливості звертатися до суду з відповідним клопотанням про скасування в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі ,перевіривши ухвалу суду, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає .

Судом встановлено, що 03.08.2016 року, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 26.07.2016 року, начальником 2 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Федоровським В.Л. в рамках кримінального провадження № 0000220 від 06.06.2015 року щодо, в тому числі ОСОБА_2 , було проведено обшук в орендованій ним квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було вилучено грошові кошти в сумі 50 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.08.2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу досудового розслідування, в рамках кримінального провадження № 0000220, яка полягає у неповерненні грошових коштів, вилучених під час обшуку 03.08.2016 року, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30.08.2016 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на зазначену ухвалу слідчого судді.

Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника 2 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Федоровського В.Л., що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, також відмовлено.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив із того, що чинним кримінальним процесуальним Кодексом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України, однак чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Суд, вірно оцінивши докази в їх сукупності , встановив обставини справи ,правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому, зокрема, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою начальника 2 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Федоровського В.Л. від 05.08.2016 року, грошові кошти в сумі 50000 грн., вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000220 від 06.06.2015 року та передано їх на відповідальне зберігання до фінансового відділу УСБУ у Вінницькій області.

Згідно реєстру матеріалів розслідування №0000220, що є додатком до обвинувального акту, що переданий на розгляд до суду, до матеріалів кримінального провадження додано Постанову про визнання речовими доказами (грошових коштів) вилучених в АДРЕСА_1 (місці проживання ОСОБА_2 ) та Постанова про передачу доказів (готівки у національній валюті України) для зберігання уповноваженому банку вилучених в АДРЕСА_1 (а.с. 80).

Зазначене в повній мірі спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучені в рамках кримінального провадження №0000220 грошові кошти опинилися поза його межами.

На даний час, розгляд матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції не закінчено.

Виходячи з викладеного, правовий режим речових доказів в кримінальному провадженні визначається виключно нормами КПК України, а з врахуванням вимог ст. 100 КПК, доля грошових коштів, що є речовими доказами в кримінальному провадженні, повинна вирішуватися судом тільки під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження, є вірними та такими, що відповідають закону.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі обґрунтовано роз`яснив позивачу те, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності правоохоронних органів під час досудового розслідування здійснюється відповідно до приписів Глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного суду від 17.10.2018 року у справі №461/233/17-ц, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України. Крім того, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Інші доводи скарги також правильні висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду від 23 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук