КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2713/2020
справа №754/510/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Лісовської О.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В січні 2019 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_1 12912,19 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 03 липня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду, відповідно до якої, з метою сприяння позичальнику для виконання ним зобов`язань за договором від SAMDNSAMDN579 від 23 лютого 2011 року, сторони домовились зменшити існуючу заборгованість та встановити, що на дату підписання цієї угоди заборгованість становить 11709,55 грн., дата остаточного погашення 30 червня 2015 року, щомісячний платіж 424,80 грн. з 20 по 25 число кожного місяця, відсоткова ставка 18% річних за умови належного виконання своїх зобов`язань.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла.

Позивач вказує, що 11 травня 2017 року кредитором направлена претензія на адресу П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, яка у відповідь листом від 09 червня 2017 року повідомила, що спадкоємцем позичальника є ОСОБА_1 .

Станом на дату смерті позичальника її заборгованість становила 12912,19 грн., що складається з:

- 11166,55 грн. заборгованості за кредитом;

- 21,82 грн. заборгованості за відсотками;

- 1723,82 грн. пені.

На претензії спадкоємець не відреагувала, у зв`язку із цим банку звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити. Не погоджується із висновками суду про пропуск позовної давності, оскільки таке не відповідає характеру правовідносин, у яких мають застосовуватися положення статті 1281 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шевченко В.І. посилається на те, що банком пропущено позовну давність за вимогами до спадкоємця боржника, відтак суд дійшов законного висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 03 липня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду, відповідно до якої, з метою сприяння позичальнику для виконання ним зобов`язань за договором від SAMDNSAMDN579 від 23 лютого 2011 року, сторони домовились зменшити існуючу заборгованість та встановити, що на дату підписання цієї угоди заборгованість становить 11709,55 грн., дата остаточного погашення 30 червня 2015 року, щомісячний платіж 424,80 грн. з 20 по 25 число кожного місяця, відсоткова ставка 18% річних за умови належного виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 17 вересня 2012 року, виданого Відділом реєстрації смерті у м.Києві, позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 січня 2013 року зареєстрована претензія ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 16 грудня 2012 року до спадкоємців ОСОБА_2

28 січня 2013 року П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі зазначеної претензії відкрито спадкову справу №111/2013 до майна померлої ОСОБА_2

20 лютого 2013 року до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 ( відповідач у цій справі).

20 лютого 2013 року із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_4

19 вересня 2013 року П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_2 у спадковій справі №111/2013.

Претензією від 03 квітня 2017 року банк повторно звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, у якій зазначив, що раніше звертався із претензією, однак відповіді не отримав.

Листом від 14 квітня 2017 року П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора у відповідь повідомила, що при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємець була проінформована про борги померлої.

14 березня 2018 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до ОСОБА_1 із листом-претензією, згідно якого Банк пред`явив свої вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що про смерть позичальника банку стало відомо 16 грудня 2012 року, стаття 1281 ЦК України не встановлює порядку пред`явлення вимог кредиторів, з 2012 року банк до відповідача з вимогами щодо повернення кредитного боргу не звертався, отже пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1281 ЦК України в редакції станом на дату смерті позичальника:

1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України унормовано:

1. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

2. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно із загальними засадами здійснення цивільних прав - учасники цивільних відносин повинні діяти добросовісно, тобто їх поведінка має бути такою, щоб не допускати необхідності звернення іншої сторони до суду для захисту та відновлення своїх прав.

Ураховуючи засади добросовісності учасників цивільних відносин, передбачена у статті 1281 ЦК України вимога може мати форму позасудової (претензія, лист тощо), ураховуючи також те, що відповідно до частини 2 статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, у разі відсутності іншої домовленості, а у разі невиконання цього, суд накладає стягнення на майно, що отримано спадкоємцями в натурі.

Порушене право, яке є підставою для звернення до суду, виникає у випадку, якщо спадкоємець не задовольнив добровільно вимог кредитора, які пред`явлені своєчасно у визначені частиною 2 статті 1281 ЦК України строки (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до матеріалів справи кредитор у визначений Законом строк пред`явив вимоги спадкоємцю, подавши претензію до нотаріальної контори, та спадкоємець обізнаний із боргом спадкодавця та особою кредитора, але не здійснив виконання.

В такому випадку кредитор має право пред`явити вимоги до спадкоємця до суду протягом будь-яких строків, але несе ризик застосування наслідків пропуску позовної давності.

Отже обставини справи є такими, що дають можливість для застосування правил про позовну давність до вимог кредитора, який у встановлений статтею 1281 ЦК України строк звернувся із вимогою до спадкоємця.

Обставини справи №336/1011/14, на постанову Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у якій посилається скаржник, не є аналогічними цій справі. У справі №336/1011/14 кредитор не дотримався визначених статтею 1281 ЦК України строків, що позбавило його права вимоги, натомість в цій справі кредитор дотримався строків, що визначені у цій статті, проте подав позовну заяву у такі строки, що надало відповідачу право заявити клопотання про застосування позовної давності.

Обставини справи №640/6274/16-ц, на постанову Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у якій посилається скаржник, також не є аналогічними цій справі. Згідно із постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц не було з`ясовано питання, чи з дотриманням визначених статтею 1281 ЦК України строків кредитор пред`явив претензію, натомість як вже зазначено вище, у цій справі кредитор в строки звернувся із претензією за боргами спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування позовної давності та необхідності вирішення спору на підставі статті 1281 ЦК України, відхиляються колегією суддів, та апеляційний суд зазначає про таке.

Поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Аналогічні висновки про розмежування вказаних понять викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Отже суд першої інстанції, установивши, що кредитор у визначені законом строки пред`явив претензію до спадкоємця, проте за вирішенням спору про стягнення боргу звернувся до суду поза межами позовної давності та про це заявлено стороною у спорі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова