Ухвала

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 755/9094/19

провадження № 61-2941ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Аквілон», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни, третя особа - акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року та знято заборону товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти»), що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Аквілон» та будь-яким іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі державним реєстраторам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження та/або обтяження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, та дії, пов`язані з державною реєстрацією (перереєстрацією) прав на вказане нерухоме майно (внесення будь-яких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

13 лютого 2020 року до Верховного Суду через прийом громадян Касаційного цивільного суду Бондаренко В. В. подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 27 березня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян