Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути відповідачку від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності родині ОСОБА_3 та була отримана в порядку приватизації державного житлового фонду. Родина тривалий час мешкала разом та складалась з мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті з`ясувалось, що він мав доньку від першого шлюбу відповідачку ОСОБА_2 , яка стосунків з батьком не підтримувала та мешкала за межами України. При оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці стало відомо, що відповідачкою ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Селезньової В.Ф. було подано заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачка вважає, що відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки померлий ОСОБА_3 був інвалідом І групи та з 1996 року перебував під постійним наглядом лікарів, мав вади опорно-рухового апарату та був частково паралізований і не міг самостійно пересуватись, що призвело до неможливості задовольняти особисті побутові потреби без сторонньої допомоги. За весь час хвороби спадкодавця виключно вона доглядала його, готувала їжу, прибирала, забезпечувала ліками, вчиняла інші дії для забезпечення максимального комфорту чоловіка в умовах інвалідності. Позивачка із ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з 1967 року і по день його смерті та ніколи не розлучались на тривалий час. За весь цей час вона ніколи не чула та не знала про те, що у чоловіка від першого шлюбу залишилась дитина. Більше того, за весь цей час відповідачка жодного разу не приїжджала до свого батька, ніколи не телефонувала, чи будь-яким іншим способом зв`язувалась із ним, жодної матеріальної допомоги від неї не надходило. Тобто, ОСОБА_2 була абсолютно відсутня в житті свого батька. Позивачці відомо, що за весь період незалежності України відповідачкою ОСОБА_2 . Державний кордон України жодного разу не перетинався. Враховуючи, що вона є громадянкою Російської Федерації та має постійне місце проживання в зазначеній державі, це свідчить про відсутність будь-якого контакту між відповідачкою та ОСОБА_3 . Тому позивачка вважає, що відповідачка може бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні представники позивачки позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення Головному територіальному управлінню юстиції у Харківській області доручення для вручення документів ОСОБА_2 через компетентний суд Російської Федерації.

Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

25.06.1967р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.07.1998 року за реєстраційним № 2А-98-132870 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, Договору про визначення ідеальних часток, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Ребровою І.С. 05.11.2005 року за реєстровим № 2-1941, належала 1/3 частини у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф. відкрита спадкова справа № 32/2016 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно спадкової справи № 32/2016 відповідачка ОСОБА_2 скористалась своїм правом та подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяв про відмову у прийнятті спадщини ОСОБА_2 не подавала.

13.06.2017р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Селезньовою В.Ф. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідного якого спадкоємцями майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 в 3/4 частках спадкового майна, у тому числі з урахуванням 2/4 часток, від яких на її користь відмовилися сини спадкодавця - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та його донька - громадянка Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що зареєстрована та мешкає АДРЕСА_3 . Спадщина, на яку видано, в указаних частках видане це свідоцтво, складається з: 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру під АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частки спадкового майна, що складається з вищевказаної квартири, видано ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на1/4 частку спадкового майна, що складається з вищевказаної квартири, ще не видано.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1259 ЦК України, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного Кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надана позивачкою ОСОБА_1 медична документація на підтвердження безпорадного стану її чоловіка ОСОБА_3 свідчить про наявність у ОСОБА_3 певних захворювань, однак доказів, що підтверджують факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, суду не надано.

Також суду не надано доказів винної поведінки відповідачки ОСОБА_2 , які б підтвердили, що ОСОБА_2 усвідомлювала свій обов`язок надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій умисно ухилялась від допомоги спадкодавцеві. Не надано доказів, що спадкодавець ОСОБА_3 , або інші особи в його інтересах, звертались до відповідачки за допомогою для ОСОБА_3 , однак вона свідомо ухилялась від надання такої допомоги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені ОСОБА_1 позовні вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання за нею право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають в зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст. 1216, 1218, 1224, 1258, 1259, 1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлений 27.11.2020року.

СУДДЯ