ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 646/4575/16-ц

провадження № 22-ц/818/402/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Батріс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року, постановлене під головуванням судді Журавель В.А. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Батріс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про стягнення заборгованості.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Батріс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що зобов`язання за договором купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року ОСОБА_1 належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості на загальну суму 613 421,48 грн.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав заперечення на апеляційну скаргу, просив відхилити апеляційну скаргу позивача, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про стягнення заборгованості скасовано, провадження за цими позовними вимогами закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу, а також не доведено наявності заборгованості.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 28 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Батріс» було укладено договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 15,8 кв.м, яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» на АДРЕСА_1 (а.с.7-11 т.1).

Відповідно до акту прийому-передачі від 28 березня 2013 року ТОВ «Батріс» передало в користування ОСОБА_1 машиномісце за вищевказаною адресою (а.с.14 т.1). Підписання сторонами цього акту про прийом-передачу не є передачею машиномісця продавцем покупцю у власність.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що покупець зобов`язаний сплатити за машиномісце ціну, що на день остаточного розрахунку між сторонами цього договору має бути еквівалентна 33 000 дол. США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню укладання договору купівлі-продажу машиномісця.

Згідно з пунктом 2.2 договору сторони дійшли згоди, що повна сплата ціни машиномісця здійснюється покупцем шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок продавця у національній валюті України відповідно до графіку платежів, зазначеному в пункті 2.3 договору, сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склалася на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати покупцем чергового платежу.

Графіком погоджена сплата платежів протягом трьох років (2013-2016 роки), згідно з яким ОСОБА_1 повинна сплатити перший платіж 28 березня 2013 року у розмірі 9 900 дол. США, а в подальшому сплачувати рівними частинами по 642 дол. США й останній платіж до 28 березня 2016 року у розмірі 630 дол. США.

Підставами виникнення права власності у покупця є повна сплата покупцем ціни машиномісця, що зазначена у пункті 2.1 цього договору (еквівалент 33 000 дол. США), підписання сторонами акту приймання-передачі у власність машиномісця та державна реєстрація цього договору (пункт 2.5 договору).

Пунктом 3.2.3. договору купівлі-продажу визначено, що у разі прострочення покупцем оплати ціни машиномісця більше, ніж на 30 календарних днів, він сплачує продавцю штраф у розмірі 40 % від суми договору.

Крім того, абзацом 1 пункту 6.2 статті 6 договору передбачено у разі прострочення по сплаті платежів за машиномісце на термін більше ніж 15 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 0,1 % від загальної вартості суми платежів за кожен день прострочення.

30 березня 2016 року ТОВ «Батріс» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про виконання умов договору, відповідно до якої вимагало сплатити заборгованість з оплати машиномісця у розмірі, еквівалентному 8 997,44 дол. США за курсом продажу доларів США, що склалися на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня 29 березня 2016 року, а саме: 237 712,36 грн, а також штраф у розмірі, еквівалентному 13 200 дол. США, що становить 348 744 грн. (а.с.12 т.1).

Як на підставу позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Батріс» посилалося на те, що позивачналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання та передав у користування відповідача машиномісце, проте остання здійснила лише часткову оплату його ціни у розмірі, еквівалентному 24 002,56 дол. США, у зв`язку із чим за покупцем утворилася заборгованість на загальну суму 613 421,48 грн., з яких:

- 237 712,36 грн. заборгованість за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року;

- 348 744 грн. штраф у розмірі 40% від суми договору;

-13 432,61 грн. штраф за несвоєчасне внесення платежів за період з 11.10.2015 року по 07.04.2016 року;

- 8 061,87 грн. інфляційні витрати;

- 5 470,64 грн. 3% річних.

Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року у розмірі 613 421,48 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що за договором купівлі-продажу від 28 березня 2013 року, укладеного між ТОВ «Батріс» та ОСОБА_1 , остання після повної сплати ціни машиномісця набуває право власності на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 15,8 кв.м, яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» на АДРЕСА_1 (а.с.7-11 т.1).

Відповідно до ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За змістом статей 525, 526, 599, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Батріс» посилалось на те, що ОСОБА_1 частково виконала умови договору купівлі-продажу машиномісця та сплатила позивачу суму, еквівалентну 24 002,56 дол. США. Проте зобов`язання за договором від 28.03.2013 року відповідачкою виконані не в повному обсязі.

Детально порядок розрахунків між сторонами врегульований пунктами 2.2 і 2.3 договору, якими сторони погодили, що у випадку сплати відповідачем вартості машиномісця з розстрочкою за графіком, визначення еквіваленту у національній валюті відбувається за курсом долара США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати чергового платежу покупцем.

Зі змісту п. 2.1. Договору вбачається, що ціна машиномісця становить не 33 000 доларів США, а визначена сумою коштів в національній валюті України (гривні), що на день остаточного розрахунку між сторонами цього договору має бути еквівалентна 33 000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню укладання договору купівлі-продажу машиномісця, тобто станом на 27.03.2013 року.

Відповідно до статистичних даних Національного Банку України, середньозважений курс на міжбанківському валютному ринку України 27.03.2013 року становив 811,92 грн. за 100 доларів США; на кінець дня 27.03.2013 року на міжбанківському валютному ринку України склався курс продажу 8,148 грн. за 1 долар США, за яким і визначена ціна договору.

Пункт 2.1 Договору деталізовано у п. 2.1.1., з якого вбачається, що на момент передачі Покупцю у власність машиномісця, сплачена сума грошових коштів за машиномісце повинна становити не менше ніж 268 884 грн. (а.с.7 т.1).

З матеріалів справи убачається, що договір від 28.03.2013 року містить графік платежів, визначених у доларах США та п. 2.2. договору, згідно якого, оплата ціни машиномісця здійснюється у національній валюті України (гривні), відповідно до графіку платежів.

Сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати Покупцем чергового платежу.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості відповідачки за договором від 28.03.2013 року, який наданий ТОВ «Батріс» з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.92-94 т.1).

З вказаного розрахунку убачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 28.03.2013 року у розмірі 237 712,36 грн.

При цьому відповідачка зазначає, що ціну машиномісця нею сплачено у повному обсязі.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегією суддів встановлено, що 28.03.2013 року між сторонами було укладено два договори купівлі-продажу машиномісця - № НОМЕР_1 та № 144. За умовами цих договорів машиномісця мають однакову вартість, умови договорів в частині ціни та порядку розрахунків є ідентичними, оплата за ними здійснювалась загальними платежами.

Із платіжних документів, доданих представником позивача до апеляційної скарги встановлено наступне:

- 28.03.2013 року на виконання умов договору від 28.03.2013 року відповідачка сплатила позивачу 80 665,20 грн. (а.с.134 т.1);

- 25.04.2013 року відповідач сплатила позивачу 10 450 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 5 225 грн. було сплачено за спірним договором (а.с.135 т.1);

- 27.05.2013 року відповідач сплатила позивачу 11 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 5 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с.137 т.1);

- 27.06.2013 року відповідач сплатила позивачу 12 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 6 000 грн. було сплачено за спірним договором (а.с.139 т.1);

- 24.07.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с.141 т.1);

- 27.08.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором;

- 26.09.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором;

- 05.12.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 145-146 т.1);

- 27.12.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором; (а.с. 147-148 т.1).

- 26.03.2014 року відповідач сплатила позивачу 20 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тобто 10 000 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 150 т.1);

- 02.06.2014 року відповідач сплатила позивачу 20 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тобто 10 000 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 152 т.1);

- 03.07.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 153 т.1);

- 04.08.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 155 т.1);

- 08.09.2014 року відповідач сплатила позивачу 10 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 5 000 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 156 т.1);

- 02.10.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 158 т.1);

- 17.11.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 7 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 160 т.1);

- 02.07.2015 року відповідач сплатила позивачу 10 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 5 000 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 162 т.1);

- 23.03.2016 року відповідач сплатила позивачу 149 000 грн. разом за машиномісця № НОМЕР_1 та №144, тобто 74 500 грн. було сплачено за спірним договором (а.с. 164 т.1).

Загальна сума, яка сплачена відповідачкою за договором від 28.03.2013 року за машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» на АДРЕСА_1 , - становить 269 390,20 грн.

Тобто вартість машиномісця, визначена у п. 2.1. Договору, сплачена відповідачем у встановлені договором строки в повному обсязі.

Разом з тим вищезазначені платежі сплачувалися відповідачкою у порушення вимог пункту 2.3. Договору купівлі-продажу, яким сторонами погоджено графік платежів.

Тобто ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за вказаним договором не виконала, оскільки відповідачка, хоча і сплатила у повному обсязі суми, погоджені сторонами для сплати, проте вона порушила вимоги договору щодо строків здійснення платежів.

Пунктом 3.2.3. договору купівлі-продажу визначено, що у разі прострочення покупцем оплати ціни машиномісця більше, ніж на 30 календарних днів, він сплачує продавцю штраф у розмірі 40 % від суми договору.

Доказів порушення ОСОБА_1 пункту 3.2.3. договору, - позивачем суду не надано.

Матеріали справи свідчать про те, що загальна сума, яка мала бути сплачена ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 28.03.2013 року, сплачена відповідачкою у повному обсязі. Тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 237 712,36 грн., а також штрафу у розмірі 40% від суми договору.

Натомість колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають лише штраф за несвоєчасне внесення платежів відповідно до абз. 1 п. 6.2. ст. 6 договору, інфляційні витрати, а також 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Абзацом 1 пункту 6.2 статті 6 договору передбачено у разі прострочення по сплаті платежів за машиномісце на термін більше ніж 15 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 0,1 % від загальної вартості суми платежів за кожен день прострочення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу, а також не доведено наявності заборгованості, - спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» підлягає стягненню:

- штраф за несвоєчасне внесення платежів відповідно до абз. 1 п. 6.2. ст. 6 договору купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 11.10.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 12 134,98 грн. (73 993,80 х 164 дні х 0,001);

- інфляційні витрати за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 11.10.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 2 509,46 грн. (73 993,80 х 1,0 993,80);

- 3% річних за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 02.07.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 1 611,65 грн. (73 993,80 х 265: 100 х 3:365).

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Батріс» слід задовольнити частково. Наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача штрафу відповідно до абз. 1 п. 6.2. ст. 6 договору, а також відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги, вимоги апеляційної та касаційної скарги задоволені на 3 % (з 613 421,48 грн. на 16 256,09 грн.), тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Батріс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 060,92 грн., з яких:

-321,40 грн. за подачу позовної заяви (3% від 10 712,03 грн.);

-353,52 грн. за подачу апеляційної скарги (3% з 11 784 грн.);

-386 грн. за подачу касаційної скарги (3% від 12 854,44 грн).

Керуючись ст. 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс»16 256,09 грн., з яких:

- штраф за несвоєчасне внесення платежів відповідно до абз. 1 п. 6.2. ст. 6 договорукупівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 11.10.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 12 134,98 грн.;

- інфляційні витрати за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 11.10.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 2 509,46 грн.;

- 3% річних за договором купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013 року за період з 02.07.2015 року по 23.03.2016 року у розмірі 1 611,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» судовий збір у розмірі 1 060,95 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 26.02.2020 року.