Ухвала

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 453/1311/15-ц

провадження № 61-9757св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що01 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладений договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_2 20 000,00 дол. США із зобов`язанням останнього повернути таку ж суму коштів до 01 квітня 2014 року включно. Сума позики прийнята в повному обсязі відповідачем до підписання договору, про що в ньому і зазначено. Проте у встановлений договором позики строк, відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду із цим позовом.

Посилаючись на викладене, позивач, із урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 524 487,72 грн, пені у розмірі 2 895 172, 21 грн, 3 % річних у сумі 23 794,43 грн.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 529 456 грн, пеню у розмірі 1 461 298,56 грн та 3 % річних у розмірі 24 150,60 грн, всього 2 014 905,16 грн.Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 , видавши власноручно написану розписку про одержання у позику грошових коштів та свій обов`язок повернути вказані кошти, визнав факт одержання таких коштів у зазначеному розмірі, що відповідно до частини другої статті 1046 та частини другої статті 1047 ЦК України становить зміст цього виду правовідносин, підтверджує факт отримання таких коштів та визначає його обов`язки, які він прийняв на себе у зв`язку з отриманням таких коштів.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені змінено та зменшено розмір пені з 1 461 298,00 грн до 50 000,00 грн.В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із наявності передбачених законом умов для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому має бути враховано, що нарахований розмір неустойки є непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання необґрунтованих прибутків стягувачем, до якого право вимоги перейшло внаслідок безоплатного договору уступки вимоги. Відомості про настання шкідливих наслідків для кредитора та особи, якій уступлено право вимоги, відсутні. Для забезпечення гарантії прав кредитора у якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання стягуються проценти, передбачені статтею 625 ЦК України та частково пеня.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що відповідач не вживав жодних заходів для повернення боргу, та взагалі заперечував отримання грошових коштів за договором позики. Стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 50 000,00 грн, яка складає 3,4 % від призначеної судом першої інстанції суми стягнення пені, спотворює дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, фактично перетворюється в його заохочення, у вигляді малозначимої відповідальності, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги, у якій він вказує на те, що спір між сторонами вирішений у позасудовому порядку.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Наслідки прийняття судом відмови від касаційної скарги, передбачені зазначеною нормою, ОСОБА_1 відомі.

Матеріали цивільної справи не містять жодної заяви про приєднання до касаційної скарги.

З огляду на викладене Верховний Суд приймає відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019року та закриває касаційне провадження.

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Матеріали справи містять оригінал квитанції від 10 травня 2019 року № 9 про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 12 180,00 грн.

Оскільки касаційне провадження підлягає закриттю, колегія суддів дійшла висновку про те, що сплачений ОСОБА_1 за подання касаційної скарги судовий збір підлягає поверненню.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 398 ЦПК України, пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року.

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, закрити.

Зобов`язати Державну казначейську службу України повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12 180,00 грн, перерахований згідно з квитанцією від 10 травня 2019 року № 9 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик