ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м.Суми

Справа №588/635/20

Номер провадження 22-ц/816/2234/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Щербаченко М.В., в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 21 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 серпня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 11 листопада 2019 року становить 5072 грн 02 коп.. з яких: 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита; 4319 грн 15 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 752 грн 87 коп. - нарахована пеня; 0 грн 00 коп. - нарахована комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 0 грн 00 коп. - штраф (процентна складова).

Враховуючи приписи статей 1281, 1282 ЦК України позивачем на адресу приватного нотаріуса та відповідачів направлялись претензії кредитора, які не були задоволені.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5072 грн 02 коп. за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року та судові витрати.

Тростянецький районний суд Сумської області заочним рішенням від 15 вересня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, з неналежним дослідженням доказів, неповним та не всебічним встановленням обставин справи, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 , крім анкети-заяви, у той самий день було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вказано тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% в місяць (30% річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням та ін.

Тобто, позичальник при укладення кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у т.ч. щодо сплати відсотків, пені та штрафу.

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання позичальником грошей, отримання коштів через банкомати, а отже і отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Зазначає, що позивач у грудні 2016 року надіслав до Тростянецької державної нотаріальної контори претензію відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України з вимогою включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в сумі 5072 грн 02 коп. Отже банк виконав вимоги ст. 1281 ЦК України та своєчасно пред`явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення таких вимог через нотаріуса.

Отже банк своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми обґрунтований. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону.

Вважає, що висновки суду про те, що внесені відповідачем кошти повинні були спрямовуватися на погашення безпосередньо заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами, а також про відсутність у відповідача заборгованості, суперечать ст.ст. 534, 1048, 1054 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2010 року ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 13).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які позичальником не підписані (а. с. 13-30).

Згідно довідки позивача ОСОБА_3 було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 з терміном дії до 06/14 року, НОМЕР_2 з терміном дії до 04/16 року, номер НОМЕР_3 з терміном дії до 10/16 року, (а.с.112 ).

З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками ОСОБА_3 вбачається, що остання користувалась кредитними картками шляхом зняття кредитних коштів та поповнення карток коштами з 18 серпня 2010 по 15 березня 2016 року (а.с.96-98).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

За розрахунком позивача станом на дату смерті ОСОБА_3 мала заборгованість за кредитним договором - 5072 грн 02 коп., яка складається з наступного: 4319 грн 15 коп.- заборгованість за тілом кредита; 752 грн 87 коп. - пеня (а.с.7-11).

04 грудня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав претензію кредитора № SAMDN50OTC003644717 до Тростянецької районної державної нотаріальної контори, яку було отримано 20 грудня 2016 року (а. с. 169).

Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що банк повторно надіслав претензію кредитора № SAMDN50OTC003644717 від 31 січня 2019 року до Тростянецької районної державної нотаріальної контори, яку було отримано 20 лютого 2019 року (а. с. 170).

Згідно реєстраційного штампу від 12 березня 2019 року банк отримав відповідь нотаріуса датовану 22 лютого 2019 року про те, що надати будь-які відомості стосовно заведення спадкової справи чи відомості про осіб, які прийняли або відмовилися від спадщини, про видані свідоцтва про право на спадщину не має можливості (а. с. 39).

30 вересня 2019 року банк направив відповідачам листи-претензії від 16 вересня 2019 року, згідно з якою пред`явив свої вимоги (а. с. 40-41).

Після смерті ОСОБА_3 30 серпня 2016 року була заведена спадкова справа державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори за № 313/2016 на підставі заяви сина померлої ОСОБА_1 (а.с.165-168). Крім того, на момент смерті ОСОБА_3 разом з нею також був зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 . В матеріалах наданої до суду копії спадкової справи відсутня заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини.

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 спадкоємцям не видавались.

За даними відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області ОСОБА_3 мала права на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серія СМ №0237792, вартість якого станом на 2020 рік становить 64694,78 грн. (а. с. 189).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до суду докази не підтверджують, що ОСОБА_3 на момент смерті мала заборгованість перед позивачем за договором від 17 серпня 2010 року.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 17 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави вважати, що банк та ОСОБА_3 обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Правильним є висновок місцевого суду, що позивач безпідставно нараховував проценти та суми неустойки (пені, штрафів), а суми сплачених ОСОБА_3 коштів зараховував на їх погашення. Поданий позивачем до суду розрахунок боргу за тілом кредиту в сумі 4319 грн 15 коп. жодним чином не обґрунтовано та не враховано сплачених в рахунок повернення кредитного ліміту коштів, які позивачем безпідставно зараховувались в рахунок погашення відсотків та неустойки, які нараховані позивачем на підставі Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, не узгоджених з ОСОБА_3 .

Що стосується наданого АТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду нового доказу, а саме копії довідки про умови та правила кредитування, яка підписана відповідачем 17 серпня, колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, новий доказ, а саме копія довідки про умови та правила кредитування, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається під час апеляційного перегляду справи, оскільки надана апеляційному суду без додержання порядку та строків її подання.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів, що ОСОБА_3 на момент смерті мала заборгованість перед позивачем за тілом кредиту за договором від 17 серпня 2010 року.

Крім того, слід зазначити наступне.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч. ч. 1-3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Після внесення змін Законом України від 03.07.2018 року абзац другий ч. 2 ст. 1282 ЦК України має наступну редакцію: у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Таким чином, відповідно до наведеної норми матеріального права, кредитор може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості померлого боржника з його спадкоємців шляхом накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При цьому спадкоємці несуть відповідальність по зобов`язанням померлого боржника в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Позичальник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Банк направив претензію кредитора на адресу приватного нотаріуса 04 грудня 2016 року. Ні в претензії, ні в позовній заяві не зазначив коли йому стало відомо про смерть боржниці, у зв`язку з чим неможливо перевірити чи дотримався банк шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Крім того, в даній справі, рішення в якій переглядається, позивач звернувся до спадкоємців після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року, хоча в даному випадку кредитор має право на захист порушеного права в інший спосіб: шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості померлого боржника з його спадкоємців шляхом звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи з викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина