Справа № 418/2752/19
Провадження № 22-ц/810/1176/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач -Міловська селищна рада Міловського району Луганської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Ченакал Олександр Євгенович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала Олександра Євгеновича

на ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року, постановлену Міловським районним судом у складі: судді Шовкуна В.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 148 ЦПК України на приватного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала Олександра Євгеновича та на представника Головного управління Держгеокадастру у Луганській області накладено штраф у розмірі 2102 грн в дохід державного бюджету.

Приватний нотаріус Ченакал О.Є., який є третьою особою по вказаній справі, в апеляційній скарзі вважає вказану ухвалу в частині накладення на нього як на приватного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори штрафу у розмірі 2102 грн такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та просить скасувати ухвалу в наведеній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заходи примусу у вигляді штрафу застосовано до приватного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є., якого взагалі не існує. Згідно з п. 1.3 Положенням про Марківську державну нотаріальну контору, очолює державну нотаріальну контору завідувач та відповідно до наказу № 397 від 19 травня 2009 року Ченакала О.Є. переведено на посаду завідувача Марківської державної нотаріальної контори. Скаржник вважає, що він виконав всі можливі дії для виконання своїх процесуальних обов`язків, а саме: 03 грудня 2019 року за №768/01-16 до суду були направлені письмові пояснення з проханням розглянути справу без участі Марківської державної нотаріальної контори; 17 жовтня 2019 року Марківською ДНК були надані письмові докази - копія спадкової справи, яка завірена належним чином, але судом першої інстанції помилково встановлено невиконання нотаріусом свого процесуального обов`язку, не надано належної правової оцінки письмовим поясненням Марківської ДНК щодо роз`яснень стосовно того, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, та не враховано, виконання державним нотаріусом обов`язків інших державних нотаріальних контор - Міловської ДНК, Ровеньківської ДНК, Довжанської ДНК, необхідність ведення державним нотаріусом Марківської ДНК особистого прийому громадян та відсутність асфальтового покриття. Неспроможність позивача по справі надати суду пояснення та навести обґрунтування заявлених ним вимог не є підставою для надання особистих пояснень третьою особою.

В судове засідання скаржник, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився,що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що треті особи, згідно вимог ЦПК України відносяться до учасників судового процесу, а тому на них поширюються вимоги ст. 148 ЦПК України. Оскільки третіми особами ухвала суду від 27.11.2019 року про визнання їх явки у судове засідання визнана обов`язковою проігнорована, вони у судове засідання не з`явилися, натомість від приватного нотаріуса Ченакала О.Є. на адресу суду надійшов лист загального змісту, що нотаріус не може бути залучений до справи в якості відповідача та не є зацікавленою особою по справі, тому просив розглянути справи без його участі, а від представника ГУ ДГК у Луганській області жодних доказів поважності невиконання ухвали до суду не надійшло, і такі дії третіх осіб суд трактує як нехтування своїми процесуальними обов`язками. З огляду на це до третіх осіб на підставі п. 1. ч. 1 ст. 148 ЦПК України застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 11 грудня 2019 року складає 2102 грн.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Цивільний процесуальний примус - не сукупність передбачених ЦПК заходів примусового впливу, які покликані забезпечити виконання обов`язків учасниками процесу та належне виконання завдань цивільного судочинства. Процесуальний примус включає різні за ступенем правові обмеження. Крім того, він повинен мати певні межі ефективності в механізмі правового регулювання цивільних процесуальних правовідносин, тобто бути оптимальним за результатами свого правового впливу.

При цьому загальна спрямованість примусу повинна визначатися завданнями судочинства як справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно вимог ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є, зокрема штраф.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Отже, вказаний інститут цивільного процесуального права покликаний забезпечити виконання обов`язків учасниками процесу та належне виконання завдань цивільного судочинства. При цьому, коло обов`язків учасників справи чітко визначено законом.

Обсяг прав та обов`язків учасників справи визначений статтею 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, згідно частини шостої статті 53 ЦПК України мають процесуальні права і обов`язків, встановлені статтею 43 ЦПК України.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 08 жовтня 2019 року клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у якості третіх осіб задоволено. Залучено до участі в якості третіх осіб Головне управління Держгеокадастру у Луганській області та державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. Витребувано у державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справа призначена на 31 жовтня 2019 року о 10-й год.

Від державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. 17 жовтня 2019 року № 643/01-16 на адресу суду першої інстанції спрямовано лист про розгляд справи без участі Марківської державної нотаріальної контори та надана копія витребуваної судом спадкової справи (а.с. 3).

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року було визнано явку державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала О.Є. та Головного управління Держгеокадастру у Луганській області обов`язковою в наступному судовому засіданні 11 грудня 2019 року о 13-й год для дачі особистих пояснень (а.с. 4).

Підставою постановлення вказаної ухвали судом зазначено, що позивач ОСОБА_1 не зміг надати суду пояснення та навести обґрунтування заявлених ним позовних вимог, тому із посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд для правильного вирішення справи вважав необхідним надання особистих пояснень державним нотаріусом Ченакалом Олександром Євгеновичем.

Вищевказану ухвалу та повідомлення про розгляд справи на 11 грудня 2019 року отримано Ченакалом О.Є. 03 грудня 2019 року (а.с. 6).

06 грудня 2019 року державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченакалом О.Є. на адресу суду спрямовано лист з проханням розглянути справу без участі Марківської державної нотаріальної контори 11 грудня 2019 року о 13-й год. та поясненнями про те, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року та п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», оскільки за змістом ст. 392 ЦК України належними відповідачами у вказаних справах є особа, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, а відмова нотаріуса у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації є предметом самостійного оскарження в судовому порядку за умови відсутності спору про право на спадщину (а.с. 7).

За змістом частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, переглядаючи вказане судове рішення, колегія суддів зазначає, що п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, що регулює право суду виклику учасника справи для дачі особистих пояснень, стосується лише сторони і лише у разі обґрунтованості такої потреби.

Натомість, судом в ухвалі від 27 листопада 2019 року, яка не є предметом самостійного апеляційного оскарження, було визнано обов`язковою явку третьої особи, яка не є стороною у справі, та взагалі не обґрунтовано необхідності дачі особистих пояснень державним нотаріусом Ченакалом О.Є., оскільки йдеться лише про неможливість позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні надати суду пояснення та навести обґрунтування заявлених ним позовних вимог.

Оскільки третя особа державний нотаріус Ченакал О.Є. не потребував спонукання до виконання встановлених в суді правил, добросовісно виконав свій процесуальний обов`язок шляхом своєчасного надання на запит суду копії спадкової справи та заяви про розгляд справи за його відсутності, жодним чином не створював протиправних перешкод у здійсненні судочинства, колегія суддів вважає відсутніми підстави для застосування до нього відповідних заходів процесуального примусу.

Вказане порушення норм процесуального права відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Згідно з ч. 4 ст. 148 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Колегія суддів одночасно зазначає, що помилкове зазначення в ухвалі суду про накладення штрафу на приватного, а не державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори, яким фактично є скаржник, є підставою виправлення вказаної описки на підставі частини першої статті 269 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала Олександра Євгеновича задовольнити.

Ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року в частині накладення на приватного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакала Олександра Євгеновича штрафу у розмірі 2102 грн скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 28 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: