КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Київ

Справа №369/7339/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2067/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Саліхова В.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В. 10 травня 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складений 02 липня 2019 року, та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В. 27 вересня 2019 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення нарахованих процентів за договорами банківського вкладу та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь суму інфляційний втрат у розмірі 46979,00 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 16486,35 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800 - 31827,32 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 15 квітня 2015 №SAMDNWFD801 - 102666,48 грн, розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди) - 52459,48 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 жовтня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 15 квітня 2015 року № SAMDNWFD801 у розмірі 200000,00 грн та грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800 в розмірі 5000,00 дол. США, та стягнуто неустойку у вигляді пені у розмірі 10000,00 грн за договором банківського вкладу від 15 квітня 2015 року № SAMDNWFD801 та у розмірі 5000,00 грн за договором банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800.

З метою отримання коштів, ОСОБА_1 було направлено заяву від 23 грудня 2015 року до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою повернення належних йому грошових коштів, що розміщені на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній та іноземній валюті, яка залишилась без реагування.

У зв`язку із вищезазначеним, позивач вказав, що датою нарахування штрафних санкцій у вигляді 3 % річних та інфляційних витрат, є 23 грудня 2015 року.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що відсотки за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD801 та № SАМDNWFD800 повинні бути йому нараховані відповідно з 15 квітня 2015 року та з 17 квітня 2015 року, тобто з дат укладення договорів банківських вкладів та на умовах, визначених договорами, а саме 22 % та 10,5 % річних.

Щодо обґрунтування упущеної вигоди, позивач зазначив, що ПАТ «Сбербанк» було повідомлено його щодо умов вкладення коштів до цієї банківської установи та майбутніх відсотків (дивідендів). Таким чином, період нарахування упущеної вигоди обраховується з моменту отримання відповіді ПАТ «Сбербанк» і до моменту пред`явлення позову, а розмір упущеної вигоди відповідає розміру запропонованих відсотків.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення процентів нарахованих за договорами банківських вкладів та штрафних санкцій - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 46780,00 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі - 15329,92 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800 - 29601,04 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 15 квітня 2015 року № SAMDNWFD801 - 95333,16 грн, розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди) - 47709,75 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в дохід держави у сумі 704,80 грн.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року доповнено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення процентів нарахованих за договорами банківських вкладів та штрафних санкцій, абзацом наступного змісту:

«Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 199,60 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі - 1156,43 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800 - 2226,28 грн, розмір невиплачених відсотків за договором банківського вкладу від 15 квітня 2015 року № SAMDNWFD801 - 7333,32 грн, розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди) - 4749,73 грн.

Не погодилось із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року та додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подані апеляційні скарги, в яких зазначається про незаконність рішень у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи. Представник відповідача вказує на те, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2015 року ухвалене за відсутністю представника АТ КБ «ПриватБанк». Копія судового рішення від 09 листопада 2015 року, в порядку передбаченому ст. 222 ЦПК України в редакції дійсній на момент розгляду справи, на адресу банку судом не надсилалась, а тому висновок суду про обізнаність АТ КБ «ПриватБанк» про заміну кредитора в зобов`язанні є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що станом на час звернення до суду з вимогою про зміну кредитора у зобов`язанні та стягнення коштів з депозитних рахунків, спірні рахунки знаходились під арештом, накладеним органами Державної виконавчої служби. Наявність арешту, накладеного ДВС на спірні рахунки, була відома позивачу ще у 2015 році, про що свідчить його звернення до банку. Вказує на те, що стягуючи грошові кошти суд першої інстанції не навів розрахунку з якого він виходи задовольняючи позовні вимоги. Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди), оскільки позивачем не було доведено, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі отримання грошових коштів. Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд вважав доведеним причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками, до яких ці дії призвели, однак з такими висновками неможливо погодитись оскільки недоведеною є об`єктивна сторона правопорушення, а саме невиконання зобов`язання з вини Банку.

В судовому засіданні представники ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олійник Н.О., Штронда А.М. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Третя особа ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В заяві від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності (т.2 а.с.115). Тому в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №SАМDNWFD801 Вклад «Депозит Плюс 3 міс.»

17 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір №SАМDNWFD800 Вклад «Стандарт, Плюс 3 міс.».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк» про заміну сторони у зобов`язанні та визнання права власності на кошти задоволено. Змінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, що знаходяться на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_2 за договором банківського вкладу від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 із сумою вкладу 200000 грн. та договором банківського вкладу від 17 квітня 2015 року № SАМDNWFD800 із сумою 5000 дол США.

Набувший прав кредитора ОСОБА_1 21 грудня 2015 року на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» направив заяву, в якій просив на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області рішення від 09 листопада 2015 року замінити кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладених договорів банківського вкладу від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800 та 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , та врахувати Банком у своїй подальшій діяльності, що кошти за вказаними договорами належать ОСОБА_1 . Також просив всі нараховані проценти за вказаними договорами із дати цього звернення перераховувати на його картковий рахунок відкритий у цьому ж Банку (т.1 а.с. 25,26).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про захист прав споживачів задоволено (справа №369/3904/16-ц). Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 у розмірі 200000 грн та грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800 у розмірі 5000 дол. США. Стягнуто неустойку у вигляді пені у розмірі 10000 грн за договором від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 та у розмірі 5000 грн за договором від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року залишено без змін.

Подаючи до суду першої інстанції позов у даній справі, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь відсотки за договорами банківських вкладів, штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, а також упущену вигоду. Правовими підставами для стягнення цих сум позивач зазначає несвоєчасну виплату йому ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів за депозитними договорами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (ч.ч.5, 6 ст.1061 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тягар доказування наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не настав, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

В порядку визначному положеннями ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 25 квітня 2017 року після його перегляду апеляційним судом, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 у розмірі 200000 грн та грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800 у розмірі 5000 дол. США. Стягнуто неустойку у вигляді пені у розмірі 10000 грн за договором від 15 квітня 2015 року №SАМDNWFD801 та у розмірі 5000 грн за договором від 17 квітня 2015 року №SАМDNWFD800. Вказане рішення суду було виконано 23 серпня 2017 року.

Тобто вказані обставини свідчать про те, що на підставі рішення суду у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, яке мало бути виконано після набранням рішенням законної сили. Проте обставини справи свідчать про те, що таке виконання відбулося в примусовому порядку. Таким чином, суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, невірно визначився з періодом їх нарахування, та не звернув увагу, що рішенням суду від 27 жовтня 2016 року про стягнення на користь позивача грошових коштів за договорами банківських вкладів, набрало законної сили 25 квітня 2017 року. А тому прострочення грошового зобов`язання щодо повернення коштів почалося з 26 квітня 2017 року (дата набрання законної сили рішенням суду).

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: 200000 грн * 3% * 119 днів : 365 днів = 1956,16 грн; 5000 дол. США * 3% * 119 днів : 365 днів = 48,90 дол. США = 1197,15 грн. Отже, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних за період з 25 квітня 2017 року по 22 серпня 2017 року за договорами банківських вкладів в загальному розмірі становить 3153,31 грн.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. При цьому, при розрахунку враховуються індекси інфляції за період з 25 квітня 2017 року по 22 серпень 2017 року. За вказаний період сукупний індекс інфляції становив 103,02 %, тому розмір інфляційних втрат становить 9736,40 грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку знайшли своє підтвердження.

Висновки суду першої інстанції про нарахування позивачу та стягнення на його користь процентів за договорами банківських вкладів з 15 квітня 2015 року та з 17 квітня 2015 року, тобто з дат укладення договорів банківських вкладів колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2015 року, замінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладених договорів банківського вкладу, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , Вказаним рішення суду також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за дорученням від 29 вересня 2013 року не виконує та відсотки, які він отримує за договорами банківських вкладів ОСОБА_1 не віддає. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 отримував відсотки за вказаними договорами, проте ОСОБА_1 їх не віддавав.

Крім того, ОСОБА_1 подаючи до суду позов про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь коштів за договорами банківських вкладів, вимог про стягнення процентів за договорами банківських вкладів не заявляв. Також позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що проценти за вказаними договорами банківських вкладів Банком нараховані, проте йому не виплачені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь невиплачених відсотків за договорами банківських вкладів в розмірі 134493, 80 грн є недоведеними належними та достовірними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог про заподіяння позивачу збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 52459,48 грн внаслідок неможливості ним вчасно отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому кошти за договорами банківських вкладів та вкласти їх до ПАТ «Сбербанк» та укласти договір банківського вкладу, за умовами якого він мав би можливість отримувати відсотки (прибуток) у розмірі 2544,92 грн. та 24,43 дол. США.

Так, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, тягар доказування наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Надана суду першої інстанції копія листа від ПАТ «Сбербанк», в якому ОСОБА_1 було повідомлено щодо умов вкладення коштів до цієї банківської установи та майбутніх відсотків (дивідендів), які останній міг би отримати, не є достатніми доказами на підтвердження як обставин заподіяння збитку, так і реальної можливості отримати вказані грошові суми.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення упущеної вигоди є необґрунтованим.

Судом першої інстанції наведене не враховано, у зв`язку з чим має місце ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.

Апеляційним судом відхиляються доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності арешту на вказані рахунки, з огляду на те, що з наданих копій судових рішень вбачається, що такі заходи застосовувались до рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 , натомість дані рахунки слід вважати такими, що належать ОСОБА_1 .

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року- задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року- скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення нарахованих процентів за договорами банківського вкладу та штрафних санкцій - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 9736,40 грн та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3153,31 грн, всього 12889,71 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1-д, ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

В.В. Саліхов

Повний тест постанови складений 26 лютого 2020 року