Справа № 216/5899/19
провадження 2/216/2356/20
РІШЕННЯ

іменем України

24 листопада 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних у зв`язку із порушенням строків виплат,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги наступними обставинами.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття», на користь ОСОБА_1 - 72 762 (сімдесят дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 44 коп., з яких:

- компенсація за знесені будівлі та насадження - 36 872,88 грн.

- три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання - 3 226,37 грн.;

- інфляційні витрати з 01.06.2013 по 31.03.2016 - 32 663, 19 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 та постановою Верховного Суду України від 26.06.2019 вказане рішення суду залишено без змін.

Грошові кошти, присудженні до стягнення за рішенням суду було виплачено лише 20.08.2019, що підтверджується роздруківкою з рахунка позивача та довідкою виконавчої служби. Тривале невиконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме впродовж шести років, призвело до знецінення грошових коштів. Тому позивач, з метою захисту свого порушеного права, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні збитки за період з 01 жовтня 2016 року по 20 серпня 2019 року, які за підрахунками позивача становлять 5630,08 грн. та 23717,84 грн, відповідно.

Позивач, відповідно до ст. 276 ЦПК України, у позові просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 17.02.2020 за вих. №3420, проте заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до суду не надав..

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017, стягнуто з Державного підприємства «Кривбасшахтозакриття», на користь ОСОБА_1 72 762,44 грн., з яких:

- компенсація за знесені будівлі та насадження - 36 872,88 грн.

- три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання - 3 226,37 грн.;

- інфляційні витрати з 01.06.2013 по 31.03.2016 32 663, 19 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 та постановою Верховного Суду України від 26.06.2019 вказане рішення суду залишено без змін, тобто рішення суду першої інстанції набрало чинності 16 травня 2017 року.

На виконання зазначеного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.

Таким чином, відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017, Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 та постановою Верховного Суду України від 26.06.2019. Грошове зобов`язання за рішенням суду на даний час виконано.

Проте, з огляду на те, що відповідач тривалий час не виконував рішення суду, тобто порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, внаслідок невиконання рішення суду, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Між тим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 31 травня 2017 року представник стягувача, ОСОБА_2 звернувся до Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

02 червня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22 червня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника.

23 червня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34, ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із надходженням до відділу ДВС заяви боржника та Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2017 про відкриття касаційного провадження за скаргою ДП«Кривбасшахтозакриття» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017 та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017.

15 серпня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, на підставі ч. 5 ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із надходженням до відділу ДВС заяви боржника та Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2017 про відкриття касаційного провадження за скаргою ДП«Кривбасшахтозакриття» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017 та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017.

19 серпня 2019 року виконавче провадження було закінчено, у зв`язку з фактичним повним виконання рішення суду, про що державним виконавцем було винесено відповідно постанову.

Водночас, у позові позивач зазначає про невиконання рішення суду впродовж строку з 01 жовтня 2016 року по 20 серпня 2019 року, проте з таким часовим проміжком суд погодитися не може, з огляду на наступне.

По перше, не зрозумілим для суду є дата початку відрахування строку - 01 жовтня 2016 року, враховуючи, що рішення суду першої інстанції було ухвалене лише 16 січня 2017 року, а набрало законної сили 16 травня 2017 року.

По друге, з аналізу матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що у період з 23 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року виконавче провадження було зупинене та ніяких виконавчих дій не здійснювалось, у зв`язку з переглядом рішень судів першої та апеляційної інстанції Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тому вважати цей період, періодом умисного невиконання рішення суду не можна, внаслідок чого відсотки та інфляційні втрати за цей період стягненню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, за підрахунком суду, підлягають стягненню три відсотки річних за період з 16 травня 2017 року (дата набрання чинності рішенням суду першої інстанцій) по 23 червня 2017 року (дата зупинення виконавчого провадження) - у розмірі 94,07 грн та інфляційні збитки, у сумі 469,55 грн, а також три відсотки річних у розмірі 12,06 грн, за період з 15 серпня 2019 року (дата поновлення виконавчого провадження) по 19 серпня 2019 року (дата закінчення виконавчого провадження), при цьому інфляційні збитки за вказаний період відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою у 2019 році складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, враховуючи, що ухвалою суду від 17.02.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у даній справі, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 15,07 грн. та з позивача на користь держави підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 753,33 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 257, 264, 268, 319, 322, 509, 525, 526, 527, 625 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263, 265, 268, 274, 354-355 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних у зв`язку із порушенням строків виплат- задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» на користь ОСОБА_1 , внаслідок порушення грошового зобов`язання за період з 16.05.2017 по 23.06.2017 три відсотки річних, у розмірі 94,07 грн (дев`яносто чотири гривні сім копійок) та інфляційні збитки, у сумі 469,55 грн (чотириста шістдесят дев`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок), за період з 15.08.2019 по 19.08.2019, три відсотки річних у розмірі 12,06 грн (дванадцять гривень шість копійок).

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Кривбасшахтозакриття» на користь ОСОБА_1 , судові витрати по справі, у вигляді судового збору в розмірі 15,07 грн (п`ятнадцять гривень сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, судові витрати по справі, у вигляді судового збору в розмірі 753,33 грн (сімсот п`ятдесят три гривні тридцять три копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Державне підприємство «Кривбасшахтозакриття», місце знаходження юридичної особи: Дніпропетровська обл, м. Кривий Ріг, впросп. Поштовий, 40, .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов