Справа № 203/3278/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ним надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , по якому станом на 30.06.2019 року заборгованість за надані послуги становить 21560 грн. 90 коп. В зв`язку з цим, оскільки відповідач не виконує свої обов`язки щодо оплати наданих позивачем комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 12032 грн. 83 коп. та три відсотки річних в сумі 2168 грн. 10 коп., всього стягнувши 35761 грн. 83 коп. також просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1921 грн.

Ухвалою від 27.09.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням суду від 13.01.2020 року позов було задоволено повністю.

Ухвалою від 13.10.2020 року за заявою представника відповідача заочне рішення суду від 13.01.2020 року було скасовано та справу призначено до нового розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалами суду від 24.11.2020 року було залишено без розгляду заяву про уточнення позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а також клопотання позивача в порядку ст.51 ЦПК України про заміну первісного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_2 .

В наданому відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2019 року. Державна реєстрація права власності відповідача на квартиру була здійснена також 31.05.2019 року. Договір купівлі-продажу квартири з попереднім власником ОСОБА_2 не містить застережень про переведення попереднього боргу власника та згоду кредитора на таку заміну. Таким чином, оскільки відповідач до 31.05.2019 року не був власником квартири та споживачем послуг, заявлені до нього позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги водопостачання, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, що нараховані за період до 31.05.2019 року, є безпідставними. Крім того, посилався на те, що позовні вимоги за період до 30.06.2016 року заявлені з пропуском строку позовної давності. В частині вимог, заявлених з 31.05.2019 року по 30.06.2019 року просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами того, що відповідач не виконав свої обов`язки по оплаті спожитих послуг за цей період.

В поданій до суду заяві представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримання позову.

Представник відповідача в наданій заяві також просила розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, відмовивши в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи подану представниками сторін заяви, а також враховуючи, що справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні та явка сторін судом обов`язковою не визнавалась, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про подальший розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в діючий редакції, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначених норм законодавства споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року №61-2498св18.

В постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №686/6276/19 наведені наступні правові висновки.

Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою сь.382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наданого розрахунку за вказаною адресою за період з 01.09.2009 року по 30.06.2019 року обліковується заборгованість за надані позивачем послуги в сумі 21560 грн. 90 коп. на вказану заборгованість у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано інфляційні витрати в сумі 12032 грн. 83 коп. та три відсотки річних в сумі 2168 грн. 10 коп., з урахуванням яких загальний розмір заборгованості складає 35761 грн. 83 коп.

Позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості позивачем було заявлено до відповідача ОСОБА_1 .

Поряд з цим, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що останній набув та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 31.05.2019 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із попереднім власником квартири ОСОБА_2 , якому остання, згідно п.3 договору належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.03.2019 року.

Зареєстрований за вказаною адресою відповідач ОСОБА_1 25.06.2019 року.

Згідно долученої позивачем до позову довідки про розрахунок заборгованості відповідальним квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 , на ім?я якого відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 значиться ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, оскільки позивач набув право власності на квартиру 31.05.2019 року та враховуючи, що договір купівлі-продажу від 31.05.2019 року не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, згідно ст.520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні), суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, нарахованих до 31.05.2019 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В частині стягнення заборгованості за період з 31.05.2019 року по 30.06.2019 року суд враховує, що оплату послуг за червень 2019 року відповідач повинен був здійснити не пізніше 20 числа наступного місяця за розрахунковим, тобто не пізніше 20.07.2019 року.

Наданий до позову розрахунок заборгованості свідчить про те, що за червень 2019 року до сплати за надані послуги було нараховано 363 грн. 26 коп. Проте, даний розрахунок не містить інформації щодо подальших платежів, відповідно до якої суд мав би можливість перевірити факт оплати відповідачем послуг, нарахованих за червень 2019 року, у визначені законом строки.

В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 31.05.2019 року по 30.06.2019 року також слід відмовити за недоведеністю належними доказами, таким чином, відмовивши в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1921 грн. слід покласти на останнього.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача по справі представляв адвокат Чабаненко В.Т. на підставі договору про надання правової допомоги №179 від 09.09.2020 року, доручення №188 від 09.09.2020 року та виданого на їх підставі ордеру від 11.09.2020 року.

Пунктом 4.2 договору №179 від 09.09.2020 року було визначено вартість правової допомоги, з зазначенням виду останньої, вартості послуг за 1 год. роботи.

У наданому відзиві на позов представником відповідача було наведено попередній (орієнтовний розрахунок витрат) на правову допомогу, а також надано акт №1 від 09.09.2020 року приймання-передачі виконаних робіт за договором №179 від 09.09.2020 року, згідно якого в рамках останнього було надано послуги на загальну суму 1340 грн. 80 коп., у т.ч.: 500 грн. за консультацію та 840 грн. 80 коп. за ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно акту №2 від 20.10.2020 року приймання-передачі виконаних робіт за договором №179 від 09.09.2020 року, в рамках договору було надано послуги на загальну суму 7500 грн., у т.ч.: за складання заяви про перегляд заочного рішення - 2500 грн., 1 год.; за вихід адвоката в судове засідання 13.10.2020 року - 2000 грн., 1 год.; за підготовку відзиву - 1000 грн., 1 год.; за вихід в судове засідання 04.11.2020 року - 2000 грн., 1 год.

Матеріалами справи підтверджується факт ознайомлення адвоката із матеріалами справи, підготовки заяви про перегляд заочного рішення та відзиву на позов, участі в судових засіданнях 13.10.2020 року та 04.11.2020 року.

Надані дублікати банківських квитанцій підтверджують факт оплати послуг згідно акту №1 на суму 1340 грн. 80 коп. та згідно акту №2 на суму 7500 грн.

Сума витрат на правову допомогу дорівнює 8840 грн. 80 коп., що становить 24,7% від ціни позову, тобто є співмірною із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, суд вважає, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на правову допомогу є обгрунтованими, доведеним та, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13,20 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.5,7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`в діючий редакції, ст.ст.322,382,509,520,526,610,612,625 ЦК України, ст.ст.66,67,162 ЖК України, ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,137,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, інфляційних витрат та трьох відсотків річних - відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1921 грн. - покласти на останнього.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (49101, м.Дніпро, вул.Троїцька,21а, ) на користь відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 8840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 листопада 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак