Справа № 342/1200/19
Провадження № 22-ц/4808/374/20
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення юридичного факту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Городенківського районного суду, постановлену у складі судді Гайдича Р.М. 23 січня 2020 року в м. Городенка,

в с т а н о в и в:

03.10.2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся в суд із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту роботи (праці) ОСОБА_1 в кооперативі «Еталон» (записи трудової книжки №17-18 з 03.11.1988 по 01.07.1991 роки), в МП «Діл» (записи в трудовій книжці №19-20 з 01.07.1991 по 02.07.1991 роки), в РБК «Тиса» (записи трудової книжки №26-28 з 30.10.1998 по 30.09.2005 роки).

Заява мотивована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не визнає записи, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо періодів його роботи в кооперативі «Еталон», МП «Діл» та РБК «Тиса», які дають право на призначення пенсії за віком, посилаючись на те, що щодо періоду роботи в кооперативі «Еталон» в трудовій книжці заявника містяться неточні записи про прийняття та звільнення з роботи; в індивідуальних відомостях про застраховану особу по РБК «Тиса» відсутні дані про страховий стаж та нараховану заробітну плату; згідно інформації сектору забезпечення наповнення бюджету фінансового відділу управління в книгах обліку надходження коштів з 1991 року значиться юридична особа Коломийський ремонтно-будівельний кооператив «Тиса», а з 1996 року РБК «Тиса», при цьому відомостей про реєстрацію РБК «Тиса» чи перереєстрацію (реорганізацію) кооперативу в РБК не представлено; РБК «Тиса» є в переліку підприємств, установ, організацій області, якими видавались фіктивні або недостовірні документи про стаж і заробіток, а тому документи, що видавались ним, підлягають обов`язковій перевірці; у відомостях про нарахування заробітної плати Коломийського кооперативу «Еталон» з вересня 1988 року по серпень 1991 року значиться ОСОБА_1 , що не дало можливості встановити, що цей документ належить ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що будь-яким іншим способом встановити факт роботи ОСОБА_1 в кооперативі «Еталон» з 03.11.1988 року по 01.07.1991 року, в МП «Діл» з 01.07.1991 року по 02.07.1991 року, в РБК «Тиса» з 30.10.1998 року по 30.09.2005 року неможливо і, крім того, на даний час вже не існує жодного з цих роботодавців, заявник просив заяву задовольнити.

Ухвалою Городенківського районного суду від 23 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту вбачається, що кінцевою метою заявника є отримання пенсійних виплат, що не визнається органами ПФУ, тобто це пов`язано із спором про право, зокрема про право на призначення пенсії, що має розглядатись за правилами позовного провадження. Тому заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що він вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність в заяві ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту спору про право. Вказує, що якби записи в трудовій книжці заявника були зроблені як слід, тобто були читабельними, а також повністю відповідали архівним даним, а заінтересована особа відмовила заявнику у визнанні трудового стажу для призначення пенсії, то в такому випадку виник би адміністративний спір, оскільки заявник оскаржував би відмову заінтересованої особи, як суб`єкта владних повноважень, однак не спір про право.

Вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд опустив те, з яким конкретно питанням і з яких підстав заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та не врахував, що кінцевою метою заявника є встановити юридичні факти, з яких би однозначно вбачалося конкретний час роботи саме заявника ОСОБА_1 та період його роботи, який в трудовій книжці нечитабельний, а за архівними відомостями не встановлюється, що у цей період заявником сплачувались страхові внески.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила та зазначила, що кінцевою метою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення юридичного факту є отримання пенсійних виплат, а відтак пов`язане зі спором про право, зокрема, право на призначення пенсії. Оскільки Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень і наділені владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення, то вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства. Тобто в даному випадку заявник повинен був звернутися за захистом своїх прав в порядку адміністративного судочинства до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Посилаючись на наведене, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду представники заявника та заінтересованої особи не з`явились. Про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. За змістом ч. 2 цієї статті зазначений перелік не є вичерпним.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц (провадження №14-139цс18).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 вищевказаного Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до трудового стажу на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками (пункт 25 Порядку).

Крім того, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Враховуючи вищевказане, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України, а не судами.

Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, у разі незгоди з його рішенням, на підставі ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 2 ст. 124 Конституції України особа має право звернутися за захистом свого права в суд, але не із заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право на призначення пенсії, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі №706/1637/16-ц (провадження №61-27847св18) та від 19 червня 2019 року у справі №542/572/16-ц (провадження №61-15958св18).

Отже, заява про встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії, не може розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та не звернув уваги на те, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються рішень та дій управління пенсійного фонду і його посадових осіб щодо призначення ОСОБА_1 пенсії.

За таких обставин суд помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства та не застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідно з яким суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч.ч. 1 та 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином ухвала Городенківського районного суду від 23 січня 2020 року підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Городенківського районного суду від 23 січня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення юридичного факту закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , право звернутись до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року