ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №577/5825/19

Номер провадження 22-ц/816/575/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року в складі судді Буток Т.А.., постановленої у м. Конотопі, -

в с т а н о в и в:

23 грудня 2019 року старший державний виконавець Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Мовчан Г.І. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань за вимогою № Ф-17877-50 У, виданої 13 березня 2019 року Головним управлінням державної фіскальної служби у Сумській області про стягнення з ОСОБА_1 6460 грн 66 коп. заборгованості зі сплати єдиного внеску, що виконується у виконавчому провадженні.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Конотопському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області знаходиться вимога № Ф-17877-50 У, видана 13 березня 2019 року Головним управлінням державної фіскальної служби у Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 6460 грн 66 коп. заборгованості зі сплати єдиного внеску. 24 жовтня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Під час виконавчого провадження державним виконавцем були направлені запити до уповноважених органів та встановлено, що за боржником сільськогосподарська техніка, транспортні засоби, земельні ділянки не значаться, відомості про відкриті рахунки та про джерела доходів в Державній фіскальній службі України, Пенсійному фонді України відсутні. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як вказав державний виконавець, стягнення на вказане майно не зверталось, оскільки розмір заборгованості за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати. За інформацією Конотопського МВ УДМС України в Сумській області ОСОБА_1 не документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Посилаючись на обставини того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань за виконавчим документом, державний виконавець на підставі статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року подання старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Мовчан Галини Іванівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань боржника за вимогою № Ф-17877-50 У, виданої 13 березня 2019 року Головним управлінням державної фіскальної служби у Сумській області, про стягнення з ОСОБА_1 6460 грн 66 коп. заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Вказану ухвалу суду боржник ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення, яким відмовити старшому державному виконавцю Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Мовчан Г.І. у задоволенні подання.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що державний виконавець не надав суду доказів щодо наявності факту ухилення ним від виконання боргових зобов`язань, у зв`язку з чим суд першої інстанції поспішно і помилково зробив висновок щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань. При цьому, як стверджує боржник, він не знав про знаходження на виконанні в Конотопському МРВ ДВС виконавчого провадження щодо стягнення з нього боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Від стягувача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2019 року Головним управлінням державної фіскальної служби у Сумській області видана вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-17877-50 У та про стягнення з ОСОБА_1 6460 грн 66 коп. заборгованості зі сплати єдиного внеску (а.с. 3).

Постановою старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Мовчан Г.І. від 24 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаної вимоги № Ф-17877-50 У від 13 березня 2019 року (а.с. 2).

За інформацією Пенсійного фонду України у них відсутня інформація про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, а також про осіб-боржників, які отримують пенсії, в тому числі і щодо ОСОБА_1 (а.с. 4, 5).

За даними ІС ДП «Наіс» в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби (а.с. 7).

За повідомленням Конотопського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Сумській області Зеленський А.М. не документувався паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 8).

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем надано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 19 частини 3 статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року за № 3857-XII.

Положеннями пункту 5 статті 6 цього Закону визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У зв`язку із зазначеним, на думку колегії суддів, сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням інших органів (посадових осіб) без надання суду достовірних даних про факт такого ухилення. Зокрема, суду не надано достовірних даних щодо отримання боржником копії постанови виконавчої служби про відкриття стосовно боржника виконавчого провадження про примусове виконання вимоги ГУ ДФС у Сумській області від 13 березня 2019 року за № Ф-17877-50 У. Крім того, у поданні не наведено доказів того, що ОСОБА_1 вчиняє дії, які б унеможливлювали виконання рішення інших органів (посадових осіб), а також те, що боржник виїжджає за кордон з метою ухилення від виконання такого рішення. До того ж, згідно з повідомленням Конотопського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Сумській області Зеленський А.М. не отримував паспорт для виїзду за кордон.

У зв`язку із зазначеним, помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, так як державний виконавець не надав, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів для підтвердження факту того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому ухвалу суду необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції переглядав ухвалу суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яка не входить до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку (п. 31 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України), тому прийняте судом апеляційної інстанції у даній справі судове рішення із зазначеного питання в касаційному порядку не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2019 року в даній справі скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Мовчан Галини Іванівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов