КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/16767/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/4026/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

сторони

позивач Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у письмову провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», подану через представника Качкуровою Світланою Володимирівною, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води,

в с т а н о в и в :

у грудні 2017 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20 108,11 грн, яка складається із заборгованості за надані послуги з центрального опалення - 5 683,07 грн, заборгованості за постачання гарячої води - 9 204,89 грн та 5 220,15 грн інфляційна складова та три відсотки річних на загальну суму боргу.

В обґрунтування позову зазначало, що 08.12.2015 між сторонами укладено договір про надання послуг. За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач має заборгованість за надані послуги, яка станом на 01.06.2017 складає 14 887,96 грн.

Надалі позивач зменшив позовні вимоги та вказав, що відповідно до договорів про відступлення права вимоги (цесії), укладених між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» останній набув права вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг, у тому числі і тих, що є предметом спору. Відповідач після подачі позову розпочав здійснювати оплату в рахунок заборгованості, що виникла в період з липня 2014 року по червень 2017 та сплачувати поточні платежі до квітня 2018 року включно, відтак інформація про наявність боргу відповідача до переліку додатків № 1, 2 до договору про відступлення права вимоги відсутня. Проте згідно з додатком № 1 до договору цесії № 603-18 до КП «Київтеплоенрго» передано право вимоги 3 % річних у сумі 728,90 грн та інфляційна складова боргу у сумі 4 491,25 грн. Відтак просив стягнути зазначені суми з відповідача.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.06.2019 проведено заміну позивача з ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, КП «Київтеплоенерго» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на інформацію із програми БІТЕК щодо здійснення оплат та довідки, якими підтверджується дати оплат заборгованості з липня 2014 по червень 2017 року. Суд не застосував до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875- IV, який підлягає застосуванню. У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за спожиті послуги останній має сплатити інфляційне відшкодування та три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання. За договором відступлення права вимоги вони мають право на отримання зазначених сум.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Проте будь - яких обґрунтувань щодо суті спору чи щодо доводів апеляційної скарги відзив не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2017 скасовано судовий наказ від 22.02.2017, який видано за заявою ПАТ «Київенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

08.12.2015 між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договори про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, 503-18, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг за постачання теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойки (штраф, пеня) 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключення та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду з урахуванням оплат здійснених на дату укладення зазначених договорів цесії.

Відповідно до довідки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 04.12.2019 від ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та за постачання гарячої води надходили часткові оплати до 2018 року включно. Станом на 11.10.2018 заборгованість за надані до 01.05.2018 на момент передачі прав та обов`язків правонаступнику послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води ОСОБА_1 відсутня.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги відповідачем повністю сплачено заборгованість за надані послуги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що звертаючись з позовом ПАТ «Київенерго» просило стягнути заборгованість з відповідача за період з липня 2014 року по червень 2017 року включно у сумі 14 887,96 грн (а.с. 8).

На час передачі права вимоги від ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» відповідач не мав заборгованості.

Позивач зазначає, що відповідач погасив заборгованість після подачі позовної заяви, проте із наданих самим же позивачем документів вбачається, що відповідач погашав заборгованість протягом 2016 - 2017 років та продовжував сплачувати за надані послуги і після подачі позову (а.с. 91-94).

Відтак сам позивач спростував наданий ПАТ «Київенерго» розрахунок заборгованості та нового розрахунку, із зазначенням помісячного розміру заборгованості з урахуванням сплачених відповідачем сум, не надав.

Оскільки індекс інфляції та три відсотка річних нараховуються на залишок заборгованості, яка з урахуванням проведених відповідачем оплат кожного місяця є різною, без розрахунку заборгованості суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно провести розрахунок інфляційних збитків та трьох процентів річних.

Розрахунок же інфляційних збитків та трьох процентів річних, який викладений у позовній заяві не можна прийтиняти як правильний, оскільки він зроблений виходячи з розрахунку боргу, який спростований самим же позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень даних норм колегією суддів відмовлено у дослідженні розрахунку заборгованості, доданого до апеляційної скарги. До того ж незважаючи на те, що зазначений документ названий як «розрахунок» він не містить розрахунку сум, які заявлені як позовні вимоги.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 25.02.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик