Справа № 347/1562/19
Провадження № 2/347/44/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої -судді: Крилюк М.І.,

Секретаря: Лазорик Л.В.,

з участю прокурора : Іванків І.М.

адвоката: Андрусяк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Яблунівської селищної ради об"єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди , завданої кримінальним правопорушенням, -

В с т а н о в и в :

Заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі Яблунівської селищної ради об"єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.10.2016 ОСОБА_1 , вчинив самовільно незаконну порубку чотирнадцяти сироростучих дерев породи «дуб», загальною кубомасою 14,99 м3, внаслідок чого заподіяв державі шкоду на загальну суму 71532 (сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні.

Так, 01 січня 2019 року набрав чинності Закон України № 2531-VIII від 06.09.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів»,в зв"язку із чим змінилось поняття істотної шкоди як ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що призвело до частково: декриміналізації. Чинна редакція ч. 1 ст.246 КК України охоплює істотну школу, яка досягла розміру, що у 2000 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян або іншу істотну шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Таким чином кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2019 на підставі п.4 ч.І ст.284 КПК України закрите, у зв`язку з декриміналізацією. Набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою є нереабілітуючою обставиною.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Однак, шкода завдана особою підлягає до відшкодування. Просить позов задоволити.

Представник позивача, Іванків І.М. в судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав викладених в позовній заяві, просив постановити рішення суду, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Яблунівської селищної ради ОТГ Косівського району 71532 грн шкоди заподіяної злочином.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги позову не визнає оскільки в ході розгляду судом кримінального провадження він свою провину у вчиненні самовільної рубки лісу заперечував та не визнавав. При постановленні ухвали суду від 18.04.2019 року про закриття кримінального провадження передбаченого ст.246 КК України не досліджувались письмові докази та відповідно не було судом доведено його винуватість в інремонованому йому діянні. Просить постановити рішення суду, яким в позові про стягнення із нього шкоди заподіяної злочином відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав:

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в підставу для задоволення позовних вимог, позивач посилається на те, що органами досудового розслідування було встановлено, що відповідачем в справі ОСОБА_1 , 06.10.2016 року перебуваючи у кварталі №32, ділянці №11 Яблунівського лісництва Державне підприємство «Кутське лісове господарство», що відноситься до національного природного парку і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про природно-заповідний фонд» належать до природно-заповідного фонду та розташоване в адміністративних межах Яблунівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно, без відповідного дозволу, виданого уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «Тайга», вчинено незаконну порубку чотирнадцяти сироростучих дерев породи «дуб», загальною кубомасою 14,99 м3. Внаслідок незаконної порубки 14 сироростучих дерев породи «дуб», загальною кубомасою 14,99 м3, вчиненої на території кварталу № 32 , ділянка № 11 Яблунівського лісництва Державного підприємства «Кутське лісове господарство» в адміністративних межах Яблунівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24.07.2013 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», ОСОБА_1 заподіяв державі шкоду на загальну суму 71532 (сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні.

Оскільки із 01.01.2019 року набрав чинності Закон України № 2531-VIII від 06.09.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів», яким ч. 1 статті 246 КК України викладено в новій редакції та з набранням чинності цим Законом змінилось поняття істотної шкоди як ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що призвело до частково: декриміналізації а саме на час вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому дій, мінімальний розмір істотної шкоди, як ознаки злочину, передбаченого ч.І ст.246 КК України мав би становити 1762000 грн., а згідно обвинувального акту йому пред`явлено обвинувачення у заподіянні школи на суму 71532 (сімдесят одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні.

Так , кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2019 р ( а.с. 9-10) на підставі п.4 ч.І ст.284 КПК України закрите, у зв`язку з декриміналізацією. Набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою є нереабілітуючою обставиною.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 свою провину у вчиненні самовільної рубки лісу заперечував та не визнавав. При постановленні ухвали суду від 18.04.2019 року про закриття кримінального провадження передбаченого ст.246 КК України не досліджувались письмові докази та відповідно не доведено винність відповідача в інремонованому йому діянні.

При постановленні ухвали суд виходив з того, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності відсутні у зв`язку з декриміналізацією відповідальності за злочинне діяння та керувався положеннями п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Згідно з ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

При розгляді справи позивач, звертаючись до суду, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, факт заподіяння шкоди саме відповідачем. Клопотань про допит у судовому засіданні у якості свідків заявлено не було. До матеріалів справи в якості обґрунтування позовних вимог надано лише копію ухвали суду від 18.04.2019 року .

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з декриміналізацією кримінальної відповідальності за вчинене злочинне діяння. Відомості про те, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні.

Суд звертає увагу, що як вбачається із ухвали Косівського районного суду від 18.04.2019 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.246 КК України, журналу судового засідання , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, судом при розгляді кримінального провадження по суті не досліджувались письмові докази в цій справі, а саме суд не надавав оцінки доказам що стосуються розміру заподіяної матеріальної шкоди. Такі докази не надавались позивачем та не досліджувались судом і в ході розгляду вказаної справи по суті.

Таким чином належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини ОСОБА_1 завдана ця шкода, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, не надано, позовні вимоги є недоведеними, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Що стосується закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 на підставі ухвали суду від 18.04.2019 року у зв`язку з декриміналізацією злочину, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі якщо, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Враховуючи нереабілітуючий характер цієї підстави, з урахуванням того, що її застосуванням фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння, особа, щодо якої кримінальну справу закрито у зв`язку з усуненням новим кримінальним законом злочинності і караності інкримінованого їй діяння, повинна мати можливість реалізувати у суді своє право на судовий захист, а суд, в свою чергу, - перевірити і оцінити законність і обґрунтованість прийнятих у даному провадженні процесуальних рішень, в яких зафіксована висунута щодо особи підозра у злочині на основі матеріалів, зібраних як на стадії досудового розслідування, так і стадії судового розгляду .

Тобто, у випадку встановлення судом під час судового розгляду провадження підстав для закриття кримінального провадження у відповідності з п.4 ч.1 ст.284 КПК України суд повинен встановити: чи мала місце подія кримінального правопорушення, чи міститься в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване органами досудового слідства, та лише якщо в судовому засіданні доведено, що особа вчинила діяння і кримінальна відповідальність за це діяння скасована, має законні підстави для закриття кримінального провадження з зазначених вище підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

В ході судового розгляду відповідач в справі зазначав, що свою вину у ході судового слідства не визнавав та шкоду своїми діями не заподіював, оскільки він безпосередньо дерев не пиляв.

З мотивувальної частини ухвали Косівського районного суду від 18.04.2019 року вбачається, що суд закрив провадження з підстав, визначених п.4 ч.1 ст. 284 КПК, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасовано кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. З судового рішення не вбачається та в ухвалі суду від 18.04.2019 року не зазначено, чи вчиняв ОСОБА_1 діяння, яке було інкриміноване йому стороною обвинувачення, та чи фактично встановлено його причетність до інкримінованого йому діяння.

Таким чином, під час судового розгляду справи в порядку цивільного судочинства позивач повинен був надати суду належні, допустимі та достатні докази підтверджуючі, що саме ОСОБА_1 здійснив незаконну рубку дерев.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі Краска проти Швейцарії встановлено: Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті , тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ( Серявін та інші проти України (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Виходячи із вищенаведеного суд вважає вимоги позову такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст. 1162 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 77, 80, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Яблунівської селищної ради об"єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди , завданої кримінальним правопорушенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк