16.11.2020 Справа № 756/8736/19
Справа № 756/8736/19
Провадження № 2/756/6326/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.07.2016 року Оболонським районним центром зайнятості за заявою відповідачки ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 09.07.2016 року по 03.07.2017 року.

Завдяки обміну інформації з Пенсійним фондом України були виявлені порушення умов перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітного в Оболонському РЦЗ, оскільки відповідачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ» з 03.04.2017 року, тому з 03.04.2017 року була зайнятою особою, втратила статус безробітного й не мала права перебувати на обліку в Оболонському РЦЗ.

Оскільки відповідачка умисно приховала відомості щодо своєї зайнятості та безпідставно отримувала нараховану допомогу по безробіттю, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 16 780 грн. 90 коп. безпідставно виплачених коштів та суму сплаченого судового збору.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка просила у позові відмовити повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки ніколи не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ».

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка в квітні 2017 року була працевлаштована в ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ», відтак не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

У судовому засіданні представник Київського міського центру зайнятості просив позов задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 02.07.2016 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного центру зайнятості з заявою, в якій просила до вирішення питання про її працевлаштування надати статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 року № 198 та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Витягом з наказів про прийнятті рішення по ОСОБА_1 ПК № 00006 вбачається, що Наказом від 08.07.2016 року № НТ160708 ОСОБА_1 надано статус безробітного.

Наказом від 11.07.2016 № НТ160711 призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Наказом від 03.07.2017 року № НТ170703 зазначено, що ОСОБА_1 припинено виплату по безробіттю.

Відповідно до Акту № 139 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 22.09.2017 року з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено звірку достовірності даних періоду перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ» та встановлено, що остання перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ» з 03.04.2017 року по 30.06.2017 року.

У відповідності до Наказу № 95 від 26.09.2017 року матеріальне забезпечення ОСОБА_1 визнано безпідставним та таким, що підлягає поверненню у розмірі 16 780 грн. 92 коп.

На виконання даного наказу ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення № 25-2702 від 28.11.2017 про повернення коштів протягом 15 робочих днів від дня отримання листа.

Як вбачається із довідки ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ», ОСОБА_1 не мала трудових відносин з товариством за весь період діяльності підприємства; ідентифікаційний код № НОМЕР_1 було використано при поданні звітів за формою Додаток 4 звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування до органів доходів і зборів за травень 2017 року та звіт за формою 1ДФ за другий квартал 2017 року випадково, у зв`язку з бухгалтерською помилкою. Станом на теперішній час підприємством здійснено коригування поданих звітів та анульовано нарахування доходів по ідентифікаційному коду НОМЕР_1.

В письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 не працювала у ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ», дані щодо її працевлаштування у вказаному підприємстві були допущені внаслідок бухгалтерської помилкии.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.

Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказів установлено, що ОСОБА_1 перебуваючи у статусі безробітної особи, не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЛЮКСІМТОРГ», а тому мала право на отримання допомогу на випадок безробіття, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя