Справа № 333/3892/19
Провадження № 2/333/221/20
РІШЕННЯ
20 січня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,
позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Яковлєвої О.Б., представника відповідача адвоката Самсонової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії Запорізького обласного управління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та моральної шкоди, -
08.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначено наступне.
20.01.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено договір № ДРП.22.ОЩЛОЯЛ06-5707/01-2011 про строковий банківський вклад «Ощадний». Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, банк прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 531,01 доларів США у формі депозиту (вкладу) строком на 6 місяців та зобов`язався повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти у розмірі 7 (сім) процентів річних від суми вкладу.
Постановою Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 107 «Про віднесення ПАТ «РОДОВІД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 року № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням було розпочато процедуру виведення ПАТ «РОДОВІД БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації. 30.03.2011 року було прийнято спільну Постанову КМУ та НБУ № 323 «Про взаємодію Кабінету Міністрів України і Національного банку України щодо відчуження ПАТ «Родовід Банк» зобов`язань перед фізичними особами за вкладами та активів ВАТ «Державний ощадний банк України», згідно з якою ПАТ «Родовід Банк» припиняє 31.03.2011 року виплати за зобов`язаннями перед фізичними особами за вкладами і поточними рахунками, складає реєстр вкладів для передачі Ощадбанку, а Ощадбанк починає виплату коштів за вкладами фізичним особам за їх зверненням на підставі реєстру вкладів та внутрішніх документів Ощадбанку не пізніше ніж у місячний строк після припинення виплат ПАТ «Родовід Банк».
Листом АТ «Родовід Банк» № 10.1-11-6.6/1890 від 05.04.2018 року, підписаним Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» позивача було повідомлено, що 20.04.2011 року відповідно до умов Договору про передавання активів та зобов`язань АТ «Родовід Банк» № 1126-В/2011;В11/1364/001 від 13.04.2011 року, укладеному банком та Ощадбанком на виконання Постанови КМУ та НБУ № 323 «Про взаємодію Кабінету Міністрів України і Національного банку України щодо відчуження ПАТ «Родовід Банк» зобов`язань перед фізичними особами за вкладами та активів ВАТ «Державний ощадний банк України», згідно з якою ПАТ «Родовід Банк» грошові кошти в загальній сумі 540,07 доларів США за депозитним вкладом ОСОБА_2 передані до АТ «Ощадбанк».
04.07.2018 року позивач з заявою звернувся до відповідача про виплату успадкованих їй коштів за вкладом, але листом від 06.08.2018 року № 11/5-17/1074 відповідач відмовив у виплаті вкладу, у зв`язку із технічною неможливістю виплати. 21.03.2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату успадкованих їй коштів за вкладом, але листом від 12.04.2019 року № 11/5-17/721/2204/2019-00с, відповідач повторно відмовив у виплаті вкладу, у зв`язку із технічною неможливістю виплати. Згідно з випискою АТ «Родовід Банк» з особливого рахунку ОСОБА_2 , сума не повернутого вкладу складає 531,01 доларів США, а сума нарахованих відсотків 9,06 доларів США.
Посилаючись на вказане, позивач просить суд стягнути з позивача на її користь грошові кошти за договором № ДРП.22.ОЩЛОЯЛ06-5707/01-2011 про строковий банківський вклад «Ощадний» у сумі 531,01 доларів США та суму відсотків 9,06 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ на час виплати.
Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., зазначаючи в обґрунтування, що позивач має трьох дітей, старший з яких син є інвалідом 2, часто хворіє, що потребує значних коштів на лікування, оплата якого в необхідному розмірі унеможливлюється відсутністю коштів, що стало результатом невиконання банком своїх зобов`язань. Вказує, що дії банку завдали позивачу моральних страждань, що виявились у неможливості виконання свого обов`язку утримання непрацездатних дітей. Крім того, відповідач систематично переносив в односторонньому порядку дати виплати вкладених коштів та нарахованих відсотків. Внаслідок цих душевних страждань у позивача загострилась хвороба та ОСОБА_1 вимушена була проходити стаціонарне лікування в КУ «6-та міська клінічна лікарня» (а.с. 1-6).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя 17.07.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам в порядку ст. 178 ЦПК України було надано право на надання відзиву на позовну заяву (а.с. 34).
11.10.2019 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, копію якого направила відповідачу, що підтверджується квитанцією та описом поштового повідомлення (а.с. 41-50).
Відповідно до вказаного відзиву, представник відповідача просить в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Позивач в позовній заяві зазначає, що з боку банку має місце порушення ст. 526, ч. 1 ст. 1058, ч. 6 ст. 1061 ЦПК України, яке полягає у невиплаті належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину вкладу в сумі 531,01 доларів США та суми відсотків 9,06 доларів США. При цьому, по тексту позовної заяви та в позовних вимогах позивач посилається на Договір № ДРП.22.ОЩЛОЯЛ06-5707/01-2011, який до позовної заяви позивачем не додано, жодного доказу укладення ОСОБА_2 з АТ «Родовід Банк» або позивачем з АТ «Ощадбанк» договору банківського вкладу до позовної заяви не додано. Тому представник відповідача вважає, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення будь-яких коштів за вищевказаним договором. Крім того представник відповідача зазначив, що дійсно відповідно до свідоцтва про право на спадщину позивачу належить до виплати вклад, який був здійснений ОСОБА_2 в АТ «Родовід банк» в сумі 531,01 доларів США та відсотки в сумі 9,06 доларів США. У відповідь на звернення позивача щодо питання можливості отримання зазначеного вкладу в АТ «Родовід Банк», відповідач листами від 12.04.2019 року та 06.08.2018 року повідомляв про тимчасові труднощі АТ «Ощадбанк» в здійснені виплат коштів вкладникам ПАТ «Родовід Банк» (ТОВ «Укрпромбанк»), вжиття банком заходів щодо розробки інструментів для забезпечення виплат вкладникам ПАТ «Родовід Банк», а також про те, що про відновлення виплат позивача буде повідомлено додатково. Тобто, відповідач не відмовляв позивачу у виплаті їй коштів по вкладу в АТ «Родовід Банк». Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 323, передбачено, що виплата вкладникам коштів буде здійснюватися відповідно до внутрішніх документів АТ «Ощадбанк». Представник відповідача вважає, що відсутнє право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на її користь коштів вкладника АТ «Родовіт Банк» поза механізмом, визначеним постановою Кабінету Міністрів України та Національного Банку України від 30.03.2011 року № 323.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначив, що посилання позивача на те, що своїми протиправними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду є безпідставними. Із зазначених в позовній заяві обставин не вбачається нанесення моральної шкоди, в т.ч. діями відповідача, у визначенні ч. 2 ст. 23 ЦК України. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про банки і банківську діяльність», постановою Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 30.03.2011 року № 323, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Дії банку у відносинах з позивачем відповідають чинному законодавству та є правомірними, причинно-наслідковий зв`язок між обставинами на які посилається позивач та діями відповідача, так само і вина відповідача у їх виникненні відсутні, доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано.
07.11.2019 року позивач надала суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи при цьому, що позивач не є вкладником банку, а є спадкоємцем і успадкувала грошовий вклад, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 26.03.2018 року приватним нотаріусом Єдемська-Фастовець О.О., що знаходиться у відповідача на транзитному рахунку для передачі активів та зобов`язань в Ощадбанку, з правом на отримання відповідних відсотків по вкладу. Строк дії зазначеного договору закінчився 20.07.2011 року, відповідач не виплатив у строки позивачу, як спадкоємцю вклад та нараховані проценти, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, позивач зазначила, що в результаті дій відповідача, вона зазнала моральної шкоди, яка виразилася в душевних переживаннях (а.с. 54-57).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 61).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та моральної шкоди, правонаступника ПАТ «Державний ощадний банк України» - АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ».
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Плюта О.А. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові та запереченнях на відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні представник відповідача за довіреністю адвокат Самсонова Н.О. заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиву на позовну заяву.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
20.01.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД БАНК» було укладено договір № ДРП.22.ОЩЛОЯЛ06-5707/01-2011 про строковий банківський вклад «Ощадний» (а.с. 15-16, 17-19).
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, банк прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 531,01 доларів США у формі депозиту (вкладу) строком на 6 місяців та зобов`язався повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти у розмірі 7 (сім) процентів річних від суми вкладу.
Постановою Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 року № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням було розпочато процедуру виведення ПАТ «РОДОВІД БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.
30.03.2011 року було прийнято спільну Постанову Кабінету України та Національного Банку України № 323 «Про взаємодію Кабінету Міністрів України і Національного банку України щодо відчуження публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» зобов`язань перед фізичними особами за вкладами та активів ВАТ «Державний ощадний банк України», згідно з якою ПАТ «Родовід Банк» припиняє 31.03.2011 року виплати за зобов`язаннями перед фізичними особами за вкладами і поточними рахунками, складає реєстр вкладів для передачі Ощадбанку, а Ощадбанк починає виплату коштів за вкладами фізичним особам за їх зверненням на підставі реєстру вкладів та внутрішніх документів Ощадбанку не пізніше ніж у місячний строк після припинення виплат ПАТ «Родовід Банк».
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вкладник ОСОБА_2 .. Померлим, 24.10.2014 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Єдемська-Фастовець О.О., за реєстровим № 3432, відповідно до якого спадкоємцем грошових заощаджень АТ «Родовід Банк», є позивач ОСОБА_1
Відповідно до листа АТ «РОДОВІД БАНК» № 10.1-11-б.б/1890 від 05.04.2018 року, підписаним Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК» позивача було повідомлено, що 20.04.2011 року відповідно до умов Договору про передавання активів та зобов`язань АТ «РОДОВІД БАНК» № 1126-В/2011;В11/1364/001 від 13.04.2011 року, укладеному банком та Ощадбанком на виконання Постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України № 323 від 30.03.2011 року «Про взаємодію Кабінету Міністрів України і Національного банку України щодо відчуження ПАТ «Родовід Банк» зобов`язань перед фізичними особами за вкладами та активів ВАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в загальній сумі 540,07 доларів США за депозитним вкладом ОСОБА_2 передані до ВАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином, станом на 05.04.2018 року у АТ «РОДОВІД БАНК» відсутні невиконанні зобов`язання за вкладом ОСОБА_2 . Позивачу повідомлено, що для отримання коштів, їй необхідно звернутися до АТ «ОЩАДБАНК» (а.с. 14).
04.07.2018 року позивач з заявою звернувся до відповідача про виплату успадкованих їй коштів за вкладом, але листом від 06.08.2018 року № 11/5-17/1074 відповідач повідомив, що на поточний час відсутня технічна можливість по виплаті коштів вкладникам (а.с. 12).
21.03.2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату успадкованих їй коштів за вкладом, але листом від 12.04.2019 року № 11/5-17/721/2204/2019-00с, відповідач повідомив, що питання її звернення знаходиться на контролі керівництва банку, станом на поточний час розробляються певні інструменти для забезпечення виплат вкладникам ПАТ «Родовід Банк», реалізація яких потребує додаткового часу, про відновлення зазначених виплат ОСОБА_1 буде повідомлено (а.с. 11).
Згідно з випискою АТ «Родовід Банк» з особливого рахунку ОСОБА_2 з 20.01.2011 року по 04.04.2018 року, сума не повернутого вкладу складає 531,01 доларів США, а сума нарахованих відсотків 9,06 доларів США (а.с. 7).
Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу ч. 3 ст. 1060 ЦК України.
Правила щодо вчасності та належності виконання зобов`язань встановлені також в статті 526 ЦК України.
Як зазначено в ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Відмовляючи повернути позивачу кошти з нарахованими відсотками, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз. 1 ст. 1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно з п. 3.3 постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 року № 516 за договором банківського вкладу(депозиту) на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Також відповідно до п. 1.6 вказаної постанови банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника в іншій іноземній чи в національній валюті.
Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів за договором № ДРП.22.ОЩЛОЯЛ06-5707/01-2011 про строковий банківський вклад «Ощадний» від 20.01.2011 року у сумі 531,01 доларів США та суму відсотків 9,06 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ на час виплати, є обґрунтованими, підтверджується матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі укладення договору банківського вкладу, не входять до кола випадків, визначених в ч. 2 ст. 1167 ЦК України.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Чинним законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов`язань.
Окрім того, позивачем не надано суду належних доказів про душевні страждання, їх форму прояву та глибину, та їх взаємозв`язок з питанням повернення банком банківського вкладу по рахунку № НОМЕР_1 .
Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для задоволення частини позовних вимог, що стосуються відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлено вини відповідача в її завданні.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням подання представником позивача заяви в порядку ч. 8 цієї статті.
Керуючись ст. ст. 12, 78, 80, 81, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії Запорізького обласного управління АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» про захист прав споживача, стягнення суми вкладу та моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2020 року.

Суддя: В.Б. Кулик