КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/4621/2020 Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
У Х В А Л А

24 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року в справі за позовом Державного житлово-комунального підприємства Національної Академії Наук України до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ДЖКП НАН України пред`явило вищевказаний позов, у якому просило виселити ОСОБА_1 із гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов ДЖКП НАН України задоволено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представником відповідача направлено апеляційну скаргу, яка ухвалою суду від 07.02.2020 року залишена без руху з тих підстав, що вона не оплачена судовим збором. При цьому судом не взято до уваги посилання на звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що дана справа про виселення ОСОБА_1 не є справою, яка пов`язана з порушенням гарантій його соціального захисту як учасника бойових дій, оскільки спір виник стосовно його права на користування жилим приміщенням, яке не надавалося йому як учаснику бойових дій. Отже ОСОБА_1 в даній справі пільг щодо сплати судового збору не має.

18.02.2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому він просив уважати висновки апеляційного суду щодо відсутності пільг у ОСОБА_1 щодо сплати судового збору, помилковими. При цьому представник ОСОБА_1 посилався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року в справі №572/2088/17. У вказаній постанові зазначено, що відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух. У зв`язку з наведеним залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом із тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

На даний час недоліки апеляційної скарги, про які вказано в ухвалі суду від 07.02.2020 року, не виконано - підтвердження про сплату судового збору ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги не подано.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року підлягає визнанню неподаною та поверненню позивачу відповідно до ст. 185 ЦПК України.

Посилання представника ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року як на підставу щодо наявності пільг у ОСОБА_1 щодо сплати судового збору як учасника бойових дій, на увагу не заслуговує з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

При вирішенні питання щодо наявності пільг у ОСОБА_1 у даній справі щодо сплати судового збору, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного суду викладені в постанові від 12.12.2018 року в справі № 295/4972/17 та в постанові від 20.03.2019 року в справі №758/12272/16, відповідно до яких оскільки особа є відповідачем у справі, і у межах цієї справи ним не заявлено вимог, пов`язаних з порушенням його прав, то на нього не розповсюджується дія п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України , -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року в справі за позовом Державного житлово-комунального підприємства Національної Академії Наук України до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення - визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя : А.О. Чобіток