Провадження № 2/552/1808/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів,

ВСТАНОВИВ:

До суду 30 листопада 2018 року надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», за яким просили стягнути:

- на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у сумі 88 248,85 грн.;

- на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилались на наступні обставини. 07 червня 2014 року близько о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3б), п.2.9а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості правильно орієнтуватись в дорожній обстановці, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по освітленому міським електроосвітленням відрізку проїжджої частини вул. Артилерійська, збоку вул. Водопровідної в напрямку вул. Краснова у м. Одесі, був неуважним за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, рух транспортного засобу постійно не контролював та при виникненні перешкоди для свого руху - автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини по ходу його руху з ввімкнутими габаритними ліхтарями та світловою сигналізацією, маючи при цьому заздалегідь об`єктивну можливість його виявити, не витримав з ним безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв на нього наїзд. Внаслідок наїзду автомобіль «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відкинуло вперед, де він контактував з пішоходом ОСОБА_1 , який знаходився в районі передньої правої частини кузова автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки і правого колінного суглобу у виді: уламкового перелому внутрішнього виростка великогомілкової кістки, відривного уламкового перелому головки малогомілкової кості з відривом зовнішньої бокової зв`язки колінного суглобу, супроводжуюче крововиливом в порожнину суглобу; синця тулуба, які відповідно до судово-медичної експертизи № 1382 від 20.06.2014 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Також пошкоджень зазнав транспортний засіб «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний позивачці ОСОБА_2 ..

Відносно ОСОБА_3 у 2014 році органом досудового слідства було порушено кримінальне провадження, а позивачі набули статус потерпілого і цивільного позивача.

17 березня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси був ухвалений вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Також було задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_1

16 листопада 2017 року апеляційним судом Одеської області було скасовано вищевказаний вирок суду та повернуто матеріали кримінального провадження на новий розгляд.

Малиновським районним судом м. Одеси 29 березня 2018 року винесено ухвалу, якою ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у відповідністю з ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього, в силу ст.284 ч.2 п 1 КПК України,- закрито. Згідно мотивувальної частини ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2018 року, ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєному злочині. Від так, цивільні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були розглянуті у рамках вказаного кримінального провадження.

При цьому, цивільна відповідальність ОСОБА_3 як власника автомобіля «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час скоєння злочину була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу АС №7882200 від 25 квітня 2014 року зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн., за шкоду майну - 50 000 грн..

Вказували, що загальна сума понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на придбання ліків, лікування, протезування, санаторне-курортне лікування отриманих ним травм, склала 39 091,00 грн.. Окрім того, посилався на те, що через тимчасову втрату працездатності він не приступив до роботи за трудовим договором на посаді капітана, та розмір не отриманого ним доходу, виходячи із посадового окладу вказаному в трудовому договорі, склала суму 8000 дол. США (за курсом НБУ станом на 28.11.2018 року(час подання позову) - 224 800 грн.).

Отже, вважають, що загальна сума, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 становить 263 891, 00 грн., а страховою компанією страхове відшкодування мало було бути виплачене у максимальному розмірі в сум 100 00 грн.. Між тим, страхова компанія виплатила позивачу в якості страхового відшкодування кошти на суму 11 751.15 грн., що на думку позивача не відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином просили стягнути недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 88 248,85 грн..

Також, листом №0003/114542/31.07.14 представник страхової компанії повідомив про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 .. Між тим, таку відмову позивачі вважають неправомірною.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №5753 від 11.08.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , становить 197 086 грн.. Між тим, не зважаючи на неодноразові звернення позивачки за виплатою страхового відшкодування, лише в 06.11.2018 року вона отримала повідомлення страхової компанії про відмову у виплаті страхового відшкодування через пропуск річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування. За таких обставин, зважаючи на те, що позивачем заяву про виплату страхового відшкодування було подано вчасно (ще 11.06.2014 року), відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування вважають протиправною.

За викладених обставин звернулись до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11.02.2019 року.

До суду 21.01.2019 року надійшов відзив на позов (а.с.105-120), згідно якого представник страхової компанії позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі, посилюючись на недоведеність вини ОСОБА_3 та відсутність відповідного вироку чи постанови по справі про адміністративне правопорушення, яка підтверджувала його вину в скоєнні ДТП. Також посилався на порушення ОСОБА_2 процедури отримання страхового відшкодування, оскільки остання із заявою про виплату страхового відшкодування звернулась лише 18.10.2018 року, тобто більше ніж через 4 роки з дня настання ДТП. До цього 11.06.2014 року вона направляла тільки письмове повідомлення про ДТП, однак заява про страхове відшкодування так і не подала. Заперечували проти розрахунку страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 ..

У підготовче судове засідання 11.02.2019 року з`явився представник позивачів ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 , які позов підтримали. Також до суду з`явився представник відповідача, яка позов не визнавала.

Представники обох сторін по справі зазначили, що ними подані адвокатські запити для отримання додаткових матеріалів по справі, однак відповіді до цього часу не надходило, вважають за можливо переходити до слухання справи по суті спору.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 15 травня 2019 року.

У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - ОСОБА_4 , страхової компанії - Зотова А.Д..

Представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що 07 червня 2014 року скоєно ДТП: ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на автомобіль позивачки (завдано їй матеріальні збитки) та внаслідок чого автомобіль відкинуло на позивача - ОСОБА_1 (завдано йому тілесні ушкодження). З цього приводу розглядалась кримінальна справа та ОСОБА_3 визнав свою вину, проте кримінальна справа була закрита з нереабілітуючих підстав. Вказував, що відповідач до відзиву надав страховий акт, згідно якого визнали подію страховим випадком, та виплатили ж суму страхового відшкодування ОСОБА_1 , а отже вважає недоцільним посилання представника страхової компанії на те, що вина ОСОБА_3 не встановлено,а отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. З приводу неотриманого позивачем ОСОБА_1 доходу пояснив, що у позивача був укладений договір із морською компанією та повинен був піти у рейс, між тим унаслідок травм та лікування він поніс втрати.

Представник позивачів заперечував проти тверджень сторони відповідача з приводу пропущення позивачкою строку подання відповідної заяви на виплату страхового відшкодування та вказував, що наявна відповідь від 31.07.2017 року, в якій зазначено про подання нею раніше відповідної заяви, тобто ще в 2014 році вона подала такі документи, та після закінчення кримінального провадження в 2018 році вона подала увесь пакет документів повторно.

Представник страхової компанії у судовому засіданні заперечувала проти вимог та просила відмовити за обставин, викладених у відзиві. Посилалась на те, що вина ОСОБА_3 належним чином не підтверджена (відсутній відповідний вирок чи постанова), окрім того позивачкою не дотримано процедури та строків подання документів до страхової компанії, вона ж подала такі документи лише в 2018 році. Відносно вимог ОСОБА_1 зазначила, що страховою компанією було зроблено розрахунок шкоди за тими документами, які були надані ним (за чеками + відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від визначеної матеріальної шкоди). Вважає, що копія контракту та довідка, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, оскільки контракт не містить підпису керівника компанії, не надано доказів, що вказаний контракт не був виконаний, а також заперечувала проти наданого позивачем розрахунку неотриманного доходу. Вказувала, що позивачем ОСОБА_1 у строк подав всі документи, а позивачка ОСОБА_2 лише повідомлення про ДТП.

По справі було оголошено перерву до 09.07.2019 року.

У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - ОСОБА_4 , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити; та страхової компанії - Зотова А.Д. , яка заперечувала проти вимог та посилалась на те, що в листі від 31.07.2017 року ними було допущено технічну помилку та всі відповіді писались як на заяви, проте фактично відповідь була надана на повідомлення позивачки про ДТП.

У судовому засіданні 09 липня 2019 року після проведення судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Однак, під час знаходження суду у нарадчій кімнаті, суд прийшов до висновку про необхідність поновлення судового розгляду по справі у зв`язку з тим, що необхідно з`ясувати додаткові обставини по справі (а саме: які саме чеки подавались ОСОБА_1 до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, та які були враховані страховою компанією), том ухвалою суду від 09.07.2019 року судовий розгляд по справі було поновлено.

По справі було оголошено перерву до 15.10.2020 року.

У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - ОСОБА_4 та страхової компанії - Зотова А.Д ..

Представник страхової компанії надала до суду копію витягу експерта та копії квитанції на ліки, які були надані позивачем до страхової компанії, та які були враховані ними при виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування. Зазначила, що ними було сплачено за чеками витрати на суму 10 547, 02 грн. та на суму 644,55 грн. (за чеками на медичні препарати: омез, стрепсилс, крестор) + відшкодовано 5% моральної шкоди від суми відшкодування.

Представник позивачів заперечував проти даного висновку експерта та посилався на те, що при визначені суми страхового відшкодування страхова компанія до ОСОБА_1 з вимогами про надання додаткових документів не зверталась, при цьому всі надані ними чеки підтверджують витрати позивача на лікування.

По справі було оголошено перерву до 28.11.2019 року. У зв`язку з неявкою учасників процесу 28.11.2019 року розгляд справи відкладено на 18.02.2020 року.

У судовому засідання 18.02.2020 року були присутні представники сторін: позивачів - ОСОБА_4 та страхової компанії - Зотова А.Д ..

Представник позивачів позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представника страхової компанії проти позовних вимог заперечував та просив відмовити.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення представників сторін, які були надані у минулих засіданнях, приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 07 червня 2014 року близько о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3б), п.2.9а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості правильно орієнтуватись в дорожній обстановці, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по освітленому міським електроосвітленням відрізку проїжджої частини вул. Артилерійська, збоку вул. Водопровідної в напрямку вул. Краснова у м. Одесі, був неуважним за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, рух транспортного засобу постійно не контролював та при виникненні перешкоди для свого руху - автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини по ходу його руху з ввімкнутими габаритними ліхтарями та світловою сигналізацією, маючи при цьому заздалегідь об`єктивну можливість його виявити, не витримав з ним безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв на нього наїзд. Внаслідок наїзду автомобіль «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відкинуло вперед, де він контактував з пішоходом ОСОБА_1 , який знаходився в районі передньої правої частини кузова автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки і правого колінного суглобу у виді: уламкового перелому внутрішнього виростка великогомілкової кістки, відривного уламкового перелому головки малогомілкової кості з відривом зовнішньої бокової зв`язки колінного суглобу, супроводжуюче крововиливом в порожнину суглобу; синця тулуба, які відповідно до судово-медичної експертизи № 1382 від 20.06.2014 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

17 березня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси був ухвалений вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Також було задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 : стягнуто відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 3 587, 79 грн..

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.11.2017 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 ..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2018 року по справі №521/15518/14-к ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього у силу п.1 ч.2 ст. 284 КПК України - закрито.

Між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_3 25 квітня 2014 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7882200.

Згідно полісу, діючого на час пригоди, забезпечений транспортний засіб - «ВАЗ 21061», д.р.н. НОМЕР_1 , зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн., за шкоду майну - 50 000 грн. (а.с.77).

16 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою працездатності та виплатою неотриманого ним доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ НАС «ОРАНТА» прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування за зазначеною страховою подією та складено страховий акт №ОЦВ3-14-5312/1 на суму 11 751,15 грн. (а.с.113-114) та здійснено виплату страхового відшкодування 26 липня 2018 року.

Згідно розрахунку страхового відшкодування, зазначена сума складається із шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у розмірі 11 191,57 грн. та моральної шкоди у розмірі 559,58 грн..

Як вбачається з позовних вимог, позивач ОСОБА_1 не погоджується з виплаченою сумою страхового відшкодування, тому звернувся до суду з дійсним позовом.

У процесі розгляду справи позивачами доведено факт завдання шкоди ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «НАС «ОРНАНТА», суд вбачає, що між діями ОСОБА_3 (який при цьому свою вину в ДТП від 07.06.2014 року визнав) і шкодою, завданою позивачам, є безпосередній причинний зв`язок, а тому він, ОСОБА_3 , є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вирішуючи спір у цій частині позову суд виходить із наступного.

За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Із наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки презюмується протиправним.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 та ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону).

Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 23.1 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

У відповідності до ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно ст. 25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

У відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Медична допомога - це вид діяльності, який включає комплект заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров`ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства ( Постанова Кабінету міністрів України від 11.07.2002 р. за №955 "Про затвердження Програми подання громадянам гарантованої державною безоплатної медичної допомоги").

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я від 26.07.1999 № 184 "Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів" обов`язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого", форма № 003-4/о "листок лікарських призначень", форма № 005/о "Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин" тощо.

Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого. Ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях.

Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза тощо).

Разом з тим, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вбачає, що внаслідок ДТП та отриманих позивачем травм ОСОБА_1 було витрачено на придбання ліків, протезування, санаторне-курортне лікування отриманих травм, на загальну суму 27 339, 85 грн., що підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7418 від 27.06.2014 року (з діагнозом Закрита травма правої гомілки та правого колінного суглобу. Уламковий перелом внутрішнього виростка вилокогомілкової кістки. Відривний уламковий перелом головки малогомілкової кістки із відривом зовнішньої бокової зв`язки колінного суглобу) та №9475 від 04.08.2014 року, виданих КУ «МКЛ №11» ; №1146-377-4363 із медичної картки стаціонарного хворого з 27.11.2015 року по 11.12.2015 року (з діагнозом Зрощений перелом виростків правої великогомілкової кістки. Після МОС). При цьому суд не враховує, копії квитанції на суму 63,65 грн. (комісія банку), 40 грн. - благодійний внесок, 30,42 грн. - стрепсілс, та суму 4500 грн. (через відсутність квитанції на оплату препарату «synocrom 1%» від 01.10.2014 року). При цьому, суд погоджується із доводами сторони позивача з приводу того, що посилання страхової компанії на неякісні та розмиті фотокопії чеків, надані позивачем до заяви про виплату страхового відшкодування, не звільняють останніх від виплати такого страхового відшкодування у повному обсязі та відповідно до вимог ст.33-1 страховик мав можливість витребувати необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати від медичної установи або ж самого потерпілого.

Таким чином із огляду на викладене, суд погоджується із доводами позивачів та приходить до висновку, що страховою компанію не в повному обсязі було виплачено ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, та вважає за необхідне стягнути на його користь кошти на суму 22 067,53 грн. (згідно наступного розрахунку: 38 452, 76 грн. (сума коштів згідно позовних вимог) - 11 751,15 грн. (сума страхового відшкодування вже виплаченого компанією) - 4634,08 грн. (сума коштів, які не підлягають відшкодуванню).

Із приводу вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування йому неотриманих доходів у розмірі 224 800 грн., то в цій частині позову суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог.

Суд вбачає, що контракт №0328Master/2013, копія якого надана позивачем, вступив у силу 02 грудня 2013 року. Контракт був підписаний позивачем 29.11.2013 року. При цьому, згідно пункту 1 контракту, він набуває чинності з дати вильоту до країни призначення для безпосереднього виконання своїх обов`язків; строк дії контракту визначений строком на 3 місяці і триває до тих пір доку не будуть внесені будь-які зміни або він буде розірваний відповідно до положень цього контракту.

Згідно листа від 09.06.2014 року, позивачу відповідно до розкладу було запропоновано повернутись до ННЕ Vessels 3-го тижня червня місяця 2014 року (а.с.124).

Згідно позовних вимог, позивач не приступив до роботи за вищевказаним контрактом у червні 2014 року саме через втрату працездатності внаслідок подій ДТП від 07.06.2014 року. між тим, враховуючи дату підписання вказаного контракту з боку позивача не надано до суду доказів щодо його не виконання до моменту ДТП (з грудня червень 2014 року), при цьому враховуючи визначений у контракті строк його дії (3 місяці), із боку позивача не надано достеменних та беззаперечних доказів того, що наданий позивачем контракт не втратив своєї дії, тобто був продовжений.

Також пошкоджень зазнав транспортний засіб «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивачка ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 01.06.2013 року (а.с.75).

Із приводу вимог ОСОБА_2 щодо стягнення страхового відшкодування внаслідок пошкодження належаного їй транспортного засобу суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

У відповідності до ст. 37 вказаного Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд вбачає, що листом від 06.11.2018 року страхова компанія повідомила ОСОБА_2 про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки остання пропустила річний строк подання відповідної заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.99).

Між тим, із доводами сторони відповідача щодо пропуску позивачем строку подання відповідної заяви на виплату страхового відшкодування суд не погоджується, оскільки з матеріалів справи вбачається, що і не спростовується відповідачем, ОСОБА_2 зверталась до страхової компанії з приводу подій ДТП та згідно листа від 31.07.2014 року вбачається, що страховою компанією було розглянуто саме заяву ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування за подіями 07.06.2014 року. При цьому страховою компанією дану подію 07.06.2014 року згідно листа від 07.06.2014 року було визнано страховою подією.

Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано належним чином факт подання позивачкою ще в 2014 році відповідної заяви про виплату страхового відшкодування, суд вбачає, що відмова страхової компанії згідно листа від 06.11.2018 року в виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування є безпідставною.

Згідно висновку експерта №5753 від 11.06.2016 року судової автотоварознавчої експертизи з визначення ринкової вартості транспортного засобу, з урахуванням аварійних пошкоджень, вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 як власнику автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку склала 197 086, 00 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля - 253 581, 32 грн. (а.с.65).

Отже, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_2 та стягнути на її користь страхове відшкодування за пошкодження її автомобіля у межах страхового ліміту на суму 50 000, 00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 526, 979, 990, 1166, 1187, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. 22, 23, 24, 28, 36 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1, 2, 3, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 82, 89, 95, 102, 106, 110, 141, 209, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, - задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ) несплачену частину страхового відшкодування у сумі 22 067,53 грн. (двадцять дві тисячі шістдесят сім гривень 53 копійок).

В іншій частині вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривень 80 копійок).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-д) на користь держави судовий збір у розмірі 210, 20 грн. (двісті десять гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020 року

Суддя: Домусчі Л.В.