Ухвала

Іменем України

24 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 273/1808/19

провадження № 61-3248 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області у складі судді Новицького Є. А. від 28 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., від 22 січня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування нормативно-правового акту органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування нормативно-правового акту органу державної влади.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на майно, а саме: вагову, сіносховище, телятники, корівники, будинок відпочинку, конюшню, кормокухню, силосні траншеї, водонапірну башню, артскважину, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна та передати його на зберігання сільськогосподарському кооперативу «Діброва» (далі - СК « Діброва »).

Заяву мотивовано тим, що внаслідок дій відповідача, по наказу Міністерства юстиції України від 15 січня 2019 року № 126/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», його протиправно позбавлено права власності на вказане вище майно, яке використовується сторонніми особами без будь-якого правовстановлюючого документа. Неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо розкрадання майна та використання його без правовстановлюючих документів залишалися без будь-якого реагування.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року, із урахуванням ухвали цього ж суду від 12 грудня 2019 року про виправлення описки, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на спірне майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 14 лютого 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати частково оскаржувані судові рішення, змінивши їх шляхом доповнення у мотивувальній та резолютивній частинах, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд може застосувати декілька видів забезпечення позову, однак, задовольняючи заяву про забезпечення позову суд, не врахував вимоги про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна та передачі його на зберігання СК « Діброва ». Судфактично задовольнив його заяву частково, забезпечив позов шляхом накладення арешту на майно без вказівки на заборону на вчинення будь-яких дій та передачі майна на збереження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Встановивши, що позивач оспорює наказ Міністерства юстиції України від 15 січня 2019 року № 126/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», на підставі якого скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірне майно, суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на це майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував вимоги про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна є необгрунтованими, оскільки накладення арешту на майно за своїм змістом є забороною на його відчуження, заявник не зазначив коло осіб та які саме дії слід заборонити вчиняти, а заборона вчиняти будь-які дії необмеженому колу осіб може порушити права інших осіб, які не залучені до участі у справі. Передача спірного майна на зберігання СК «Діброва не є співмірною із заявленими позовними вимогами, оскільки право на майно не є предметом спору.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування нормативно-правового акту органу державної влади.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара