ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Агропрайд» Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агросвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт», Кооператив «Колосок» про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди; за самостійними окремими позовами третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди (т.1 а.с.3-15).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що до липня 2017 року він здійснював підприємницьку діяльність. 10 червня 2016 року слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Дніпропетровській області було внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0000037 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Позивач вказував, він, як ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 є власниками 3/4 частин нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 02 серпня 2016 року в результаті незаконних дій слідчого ГУ ДФС в Дніпропетровській області ОСОБА_4 при проведенні общуку за вказаною адресою було злочинним шляхом захоплено нежитлову будівлю та привласнено зернову продукцію та інші матеріальні цінності, що знаходилися на території комплексу. В ході проведення обшуку було вилучено належну йому, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 сировину на загальну суму 229827 грн. 90 коп., готову продукцію на суму 391977 грн. 21 коп. та мішки вартістю 5649 грн. 90 коп. Крім того, на його виробничих потужностях перебувала на переробці належна ФОП ОСОБА_3 сировина на суму 2335518 грн.79 коп., готова продукція на суму 2600004 грн. 59 коп, а також мішки вартістю 142171 грн.20 коп. На підставі договорів про переробку зерна пшениці, отриманого на давальницьких умовах, укладених між ним, ФОП ОСОБА_2 , як переробником, та замовниками, на території комплексу перебувала зернова продукція, яка належить ТОВ Дніпро-Агропайд, СТОВ Агрофірма Агросвіт, кооперативу Колосок та ТОВ Павлоградзернопродукт. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2016 року та від 07 листопада 2016 року зобов`язано слідчого ГУ ДФС в Дніпропетровській області, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0000037 від 10 червня 2016 року, повернути йому, ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 їх майно, а постановою Генеральної прокуратури України від 16 грудня 2016 року кримінальне провадження №0000037 від 10 червня 2016 року закрите за відсутністю в діях ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. До теперішнього часу його майно, вилучене в ході обшуку від 02 серпня 2016 року на загальну суму 627 455 грн. 11 коп., не повернуто, тому просив суд стягнути з держави на його користь суму завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 627 455 грн. 11 коп., а також моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., яка полягає у його моральних стражданнях, завданих неправомірними діями посадових осіб ДФС, в результаті яких він був позбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність, залишився без майна та коштів для існування, а також через те, що тривалий час він був вимушений доводити свою невинуватість (т. 1 а.с. 3-15).

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із самостійними позовними вимогами до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він до вересня 2017 року здійснював підприємницьку діяльність по виробництву та реалізації борошна, в результаті захоплення будівлі борошномельного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за обставин, зазначених позивачем ОСОБА_2 йому було завдано матеріальну шкоду у сумі 5 077 694 грн. 79 коп, а також моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн., яка полягає у моральних стражданнях, завданих неправомірними діями посадових осіб ДФС, в результаті яких він був позбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність, залишився без майна та коштів для існування, а тому просив суд стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди 5 077 694 грн. 79 коп., а також моральну шкоду 1 500 000 грн. та судові витрати. (т.2 а.с.6-17).

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із самостійними позовними вимогами до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він до вересня 2017 року здійснював підприємницьку діяльність по виробництву та реалізації борошна, в результаті захоплення будівлі борошномельного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого також перебував належний йому млинний комплекс «Харків`янка 3000 плюс за обставин незаконного общуку, зазначених позивачем ОСОБА_2 у позовній заяві, йому було нанесено матеріальну шкоду у сумі 14 535 212 грн. 84 коп. (вартість неповернутого майна 494595,66 грн., розмір матеріальної шкоди, спричинений внаслідок пошкодження млинного комплексу 13998450 грн.; розмір упущеної вигоди 42 167,18 грн.), а також моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн., яка полягає у його моральних стражданнях, завданих неправомірними діями посадових осіб ДФС, в результаті яких він був позбавлений можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність, залишився без майна та коштів для існування, а тому просив суд стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 14 535 212 грн. 84 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3 000 000 грн., а також судові витрати. (т.2 а.с.22-27).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року вищевказані позовні вимоги об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду (т.2 а.с.38)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди:

- на користь ОСОБА_3 - 5 077 694 грн. 79 коп.;

- на користь ОСОБА_2 627 455 грн. 11 коп.;

- на користь ОСОБА_1 - 14 535 212 грн. 84 коп.;

в рахунок відшкодування судових витрат ОСОБА_1 15 998 грн. 40 коп.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку судовий збір на користь держави в розмірі 22 274 грн. 55 коп.; решту судових витрат (про стягнення моральної шкоди) віднесено за рахунок держави. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

З таким рішенням, в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та судових витрат, не погодилось Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, неправильну оцінку доказів, просили його скасувати в указаній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачів про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

З рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог про стягнення моральної шкоди не погодились ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожний окремо, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, невідповідність висновків суду обставинам справи просили його скасувати в указаній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у повному обсязі. В решті рішення суду просили залишити без змін.

ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили відзив на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просили залишити скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області без задоволення, оскільки суд першої інстанції вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення на їх користь матеріальної шкоди, вважають доводи скарги щодо порушення норм процесуального права необґрунтованими, судом правильно встановлені фактичні обставини справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області направили відзив на апеляційні скарги позивачів, просили залишити їх скарги без задоволення, оскільки правильно застосувавши норми матеріального закону, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Треті особи ТОВ Павлоградзернопродукт, ТОВ «Дніпро-Агропрайд» Сільськогосподарське ТОВ «Агрофірма «Агросвіт», ТОВ «Павлоградзернопродукт», Кооператив «Колосок» направили заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, зазначили, що вважають апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області безпідставною, а тому просили залишити її без задоволення. Скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вважають обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені апеляційним судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби, а також апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід задовольнити частково та провадження у справі закрити з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2016 року слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Дніпропетровській області було внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0000037 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (т.1 а.с. 21).

Згідно протоколу обшуку від 02 серпня 2016 року, проведеного старшим слідчим слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області Ткачук Д.А. в рамках вказаної кримінальної справи було вилучено документи та майно: зерно, мука, манка, обладнання, млинний комплекс Харківянка, поліпропіленові мішки та передані на зберігання представнику ТОВ Агро-Переробка Дніпро довіреність ОСОБА_6 (т.1 а.с.28-32).

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із скаргою на дії слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області при проведенні обшуку 02 серпня 2016 року та неповернення тимчасово вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року скаргу було задоволено частково. Зобов`язано слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області або інший орган досудового розслідування,у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000037, повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо яких ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у справі №201/9758/16-к надавався дозвіл на проведення обшуку, вилучене 02 серпня 2016 року майно за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого визначений у протоколі обшуку від 02 серпня 2016 року (т.1 а.с. 52-56).

Постановою старшого слідчого ОВС шостого відділу з розслідування кримінальних проваджень у правління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Григоренко В. від 16 грудня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2016 року за №0000037 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, було закрите у зв`язку із встановленням у діяннях зазначених осіб відсутності складу кримінального правопорушення (т.1 а.с. 17-20).

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у своїх позовних заявах, кожний окремо, зазначали, що вилучене в результаті обшуку вказане майно, що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1 , належало кожному із них у вказаному у позовних заявах відповідних розмірах.

Судом встановлено, майно, що було вилучено в результаті обшуку, проведеного 02 серпня 2016 року, після закриття кримінального провадження у справі, не було повернуто позивачам у справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обгрунтованість у вказаній частині, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відтак норми процесуальних законів наведено далі у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №127/23144/18 від 09 жовтня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, звернувшись до суду із позовними заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожний окремо, до відповідачів Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області просили суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду на користь кожного з позивачів, розмір якої відповідає вартості вилученого у кожного із позивачів та пошкодженого в результаті проведення слідчих дій майна.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювали підприємницьку діяльність з виробництва продуктів борошно-круп`яної промисловості, оптової торгівлі зерном.

Даними Реєстру встановлено, діяльність ФОП ОСОБА_2 припинено - 21 липня 2017 року. Діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено - 11 вересня 2017 року. Діяльність ФОП ОСОБА_3 припинено - 12 вересня 2017 року (т. 7 а.с. 143-151).

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи кожний фізичними особами-підприємцями, постачали на переробку зерно пшениці ФОП ОСОБА_1 до борошномельному цеху, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів по переробці. Так 01 серпня 2015 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про переробку зерна пшениці, отриманого на давальницьких умовах № 0108, а 01 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП Гуржієм укладено договір про переробку зерна пшениці, отриманого на давальницьких умовах № 010116 (т. 4 а.с. 79-81, 82-84).

Із наданих позивачами документів, а саме: копій актів звірок, видаткових накладних, податкових накладних, договорів купівлі-продажу технічного обладнання та ін. вбачається, що майно, яке було вилучено в результаті обшуку слідчим, було придбане, передавалося, перебувало у власності кожного фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у звязку із здійсненням кожним із них господарської діяльності (т.5, т.6, т.7).

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин кожний із позивачів були фізичними-особами підприємцями та набули у власність вищевказане майно в ході здійснення кожним із них господарської діяльності та з метою здійснення господарської діяльності.

Отже, відповідно до суб`єктного складу учасників справи та змісту правовідносин сторін, як таких, що виникли у процесі здійснення позивачами фізичними особами-підприємцями господарської діяльності з переробки, зберігання зернової продукції, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, які безпосередньо повязані із набуттям фізичними особами-підприємцями майна - зернової продукції, обладнання з метою здійснення підприємницької діяльності, даний спір має розглядатись у порядку господарського судочинства.

Звернувшись до суду із позовними заявами, позивачі, кожний окремо, помилково визначили належність спору до цивільної юрисдикції.

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, враховуючи викладене апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Агропрайд» Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агросвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт», Кооператив «Колосок» про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди; за самостійними окремими позовами третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди скасувати

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Агропрайд» Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агросвіт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт», Кооператив «Колосок» про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди; за самостійними окремими позовами третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, стягнення грошових коштів і моральної шкоди закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді