Справа №461/9023/19>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним окремих положень кредитного договору, графіку щомісячних платежів та про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17 листопада 2020 року звернулась до суду із зазначеним позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просила суд: визнати надійними п. 1.1, 1.12 кредитного договору № Z70.185.73966 від 17 липня 2017 року, визнати недійсним графік щомісячних платежів у кредитному договорі; розірвати кредитний договір. Свої вимоги мотивувала тим, що 17 липня 2017 року між нею та банком був укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору позивач отримала від банку кредит у сумі 98000,00 грн на строк 36 місяців за сплатою процентної ставки. Зазначена ставка відсотків в договорі визначена як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 %. Станом на момент укладення договору змінна частина ставки складала 9,5%, що становило загальну процентну ставку в розмірі 15 %. За весь період користування кредитним коштами банк в порушення п. 1.7 договору не направляло позивачеві повідомлень про нові розміри ставок процентів.

Крім того, у позові зазначено, що банком було отримано у нотаріуса виконавчий напис про стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором. Даний виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС. Вважає, що у зв`язку зі зміною істотних обставин відповідно до ст. 652 ЦК України, договір має бути розірваний.

З приводу недійсності окремих положень договору, позивач вказує, що п. 1.10 містить умови про необхідність оплати обслуговування кредитної заборгованості відповідно до розмірів, що встановлені графіком щомісячних платежів. Дану норму договору ОСОБА_1 вважає недійсною, оскільки така є несправедливою. Розмір комісії в декілька разів перевищує розмір процентів. Окрім цього, вважає несправедливою умову договору, що передбачає приєднання до договору страхування життя.

До суду позивач не з`явилася, у письмових поясненнях, які надійшли до суду 23 січня 2020 року, просила справу розглянути без її участі. Крім цього, у даних поясненнях зазначено, що у договорі відсутній перелік послуг, за надання яких банком стягується комісія. А послуги, наведені у п. 1.11 договору не є послугами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач АТ «Ідея Банк» свого представника до суду не направив, хоча банк був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справ.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 223 ЦПК України Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд вважає можливим розгляд справи без участі представника відповідача.

У відзиві, який надійшов до суду 26 грудня 2019 року, зазначено, що АТ «Ідея Банк» просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивачем при укладанні договору був підписаний паспорт споживчого кредиту, що містив всю інформацію про умови кредитування. Жодних заперечень щодо умов кредитного договору від позивача не надходило. Оскаржуваний договір був укладений між сторонами 17 липня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», який прямо передбачає такі витрати за кредитом як комісія. Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» після набрання чинності зазначеним Законом у сфері споживчого кредитування діє лише в тій частині, що не суперечить його нормам.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 21 лютого 2018 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Z70.185.73966, за яким позичальнику було надано кредит у сумі 98000,00 грн строком на 36 місяців. Позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом за змінюваною процентною ставкою в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (маржу банку). На день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становила 9,5%, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила визнати недійсними та скасувати пункти 1.1, 1.12 кредитного договору та графік щомісячних платежів, як такі, що містять несправедливі умови.

Пункт 1.1 договору визначає загальні його положення, де зокрема зазначено, що банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 98000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

У пункті 1.10 договору сторонами визначено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт центрі шляхом відправлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згода позичальника на укладання за його рахунок як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя визначена у п. 1.12 договору. Крім цього у вказаному пункті зазначено, що цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати страховику у безготівковій формі кредитні кошти в частині суми кредитного платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно з договором страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк.

Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50 процентів, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,0000 процентів.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 17 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок в банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 104,8000 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 119180,27 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в Паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 17 липня 2017 року.

Із змісту вказаного документа встановлено, що процентна ставка процентів річних 15,000 змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,7500 процентів щомісячно, реальна річна процентна ставка 104,800 %. Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору чи несправедливості його умов. При цьому суд враховує, що позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту 17 липня 2017 року, що підтверджується її підписом.

Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто доводи позову про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Крім того, з урахуванням висновку суду про відсутність підстав для визнання недійсними окремих умов кредитного договору, суд також вважає за необхідне зазначити, що графік щомісячних платежів не може бути визнаний недійсним як окремий документ, оскільки такий не є правочином у розумінні ЦК України. Щодо п. 6.1 договору, де закріплений даний графік сторонами, судом вже надано йому оцінку у викладеному вище висновку.

Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, суд дійшов висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року) на яку посилався позивач як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання заявника є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм закону.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про розірвання кредитного договору, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Ставлячи питання про розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, позивач повинен у відповідності до ст. 60 ЦПК України довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Обґрунтовуючи істотну зміну обставин, позивач ОСОБА_1 посилалася на важкі життєві обставини, фінансову неспроможність належним чином виконувати умови договору. Однак, зазначене не може слугувати підставою для розірвання кредитного договору, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, що наведені судом вище.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, суд на підставі ст. 141 ЦПК України не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним окремих положень кредитного договору, графіку щомісячних платежів та про розірвання кредитного договору - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова