ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 355/1890/18
провадження № 2/753/1440/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р. за участі: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації Ѕ частини спільного сумісного майна,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У квітні 2019 р. ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , позивач) звернулася до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 , відповідач) про стягнення грошової компенсації за частку у проданому автомобіліDacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 70 000 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідач відчужив на користь третьої особи без її згоди, а кошти привласнив та використав не в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав пославшись на те, що позов є завідомо безпідставним, оскільки вимоги позивача про поділ автомобіля вже були розглянуті судом, який відмовив у задоволенні позову пославшись на те, що автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя. З огляду на принцип правової визначеності рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а встановлені ним обставини не доказуються при розгляді іншої справи. Окрім того кошти, отримані від продажу спірного автомобіля, були витрачені на потреби сім`ї, зокрема, частина з них була вкладена у придбання іншого автомобіля, який суд визнав спільним майном та поділив між подружжям порівну.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

?Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 04.01.2019 позов залишено без руху (а.с. 16).

?18.01.2019 на виконання вимог ухвали позивач надала квитанцію про сплату судового збору (а.с. 19).

?Ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області від 12.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 14.03.2019 (а.с. 25).

?14.03.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.03.2019 (а.с. 35-36).

?19.03.2019 розгляд справи перенесено на 20.03.2019 (а.с. 41).

?

?Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 20.03.2019 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 49).

?Ухвалою від 27.05.2019 справу прийнято до провадження судді Дарницького районного суду м. Києва та призначено в підготовче засідання на 21.10.2019 (а.с. 61-62).

?21.10.2019 у зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладене на 11.12.2019 (а.с. 66).

?11.12.2019 відмовлено у прийнятті відзиву на позов з підстав пропущення строку його подання, закрито підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 30.03.2020 (а.с. 76-77).

?30.03.2020 у зв`язку з карантинними заходами розгляд справи відкладено на 26.08.2020 (а.с. 80).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

10.09.1988 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30.08.2017 шлюб сторін розірвано (а.с. 8).

В період шлюбу сторони набули у власність два автомобілі, а саме: TOYOTA AVENSIS, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , дата реєстрації - 07.02.2017, та DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 .

Автомобіль DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , був зареєстрований за ОСОБА_4 06.07.2012 та вибув з його власності 07.12.2016.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16.05.2018 у цивільній справі № 355/1709/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили.

Даним рішенням за ОСОБА_3 визнано право власності на Ѕ частину автомобіля TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_3 , а у задоволенні вимог про поділ автомобіля DACIA LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення суд виходив з того, що автомобіль DACIA LOGAN вибув з володіння відповідача ще в період перебування сторін у шлюбі, у зв`язку з чим дійшов висновку, що на момент розірвання шлюбу він не був спільною власністю подружжя.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 8045 2016 231952 від 07.12.2016 автомобіль DACIA LOGAN був відчужений відповідачем за 80 000 грн. (а.с. 53).

ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 61 цього Кодексу визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень частини 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частина 2 статті 65 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Системний аналіз наведених законодавчих норм та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, дає підстави для висновку, що у разі відчуження об`єкта права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо таке майно було відчужене проти волі другого з подружжя і не в інтересах сім`ї.

У разі ж відчуження майна у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює.

Судом установлено, що автомобіль DACIA LOGANвибув з власності сторін в період їх зареєстрованого шлюбу, а при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя позивач не довела наявність підстав для його поділу.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується доводів представника позивача про те, що вимога про стягнення грошової компенсації за частку у проданому автомобілі не була предметом судового розгляду у справі про поділ спільного майна подружжя, то слід зазначити, що у даній справі суду також не надано жодних доказів,які б підтверджували відсутність згоди позивача на відчуження автомобіля та використання коштів, виручених від його продажу, всупереч інтересам сім`ї.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог ОСОБА_3 та відмовляє у їх задоволенні.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації Ѕ частини спільного сумісного майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: