22-ц/804/36/20
263/7184/14-ц

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участі секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року, постановленого у складі судді Кияна Д.В.,

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Просила визнати за нею право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 . В подальшому змінила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, витрачених на будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, вкладених в будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 кв.м. до будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за нею право власності на ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, витрачених на капітальний ремонт та переобладнання 3-х житлових кімнат (літ.1-3 площею 10,8 кв.м., літ.1-2 площею 10,2 кв.м., літ.1-4 площею 10 кв.м.) у будинку АДРЕСА_1 з урахуванням установки пластикових вікон, переобладнання та заміни системи всього опалення (заміна металевих труб на пластикові, часткова заміна чавунних радіаторів) заміни системи електропостачання, встановлення гипсокартона, шпаклівки стін та окраски стелі, заміни шпалер, встановлення двох міжкімнатних дверей, укладки підлоги з ламінату та линоліуму, укладки плінтусів та карнизів, встановлення вимикачів та розеток, заміни крівлі у будинку. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, витрачених на ремонт та переобладнання вказаних житлових кімнат у будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за нею право власності на ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, витрачених на ремонт та реконструкцію прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 - заміну дерев`яного паркану на бетонний, встановлення металевих воріт, укладення у дворі тротуарної плитки. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь ? частину вартості будівельних робіт та матеріалів, витрачених на ремонт та реконструкцію прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мешкала з відповідачем у цивільному шлюбі з грудня 1993 року, мали спільний бюджет, спільно приймали рішення щодо придбання майна, спільно заробляли та витрачали сімейні кошти. В 1997 році за договором довічного утримання ними була придбана квартира за адресою АДРЕСА_2 , набувачем цієї квартири за спільною згодою зазначили відповідача ОСОБА_2 . Обов`язки за даним договором перед відчужувачем квартири вони з відповідачем також виконували спільно, потім відремонтували квартиру спільними коштами восени 1997 року та заселилися у неї. 25 жовтня 1997 року зареєстрували з відповідачем шлюб. 24 грудня 1999 року уклали договір міни, за яким обміняли квартиру на будинок за адресою АДРЕСА_1 з доплатою 2000 доларів США.

На час заселення, будинок складався з 3-х житлових кімнат та дерев`яної веранди. Всі організаційні та побутові витрати на утримання їх родини, будівництво та ремонт будинку, придбання побутової техніки та меблів, автомобіля, оплата комунальних послуг здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки на той час кожен з них мав роботу та самостійний заробіток. Розбудова будинку та прибудинкової території, істотне поліпшення житлових умов сім`ї полягало у прибудові до будинку нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 м.2, яка складається з кухні, коридору, санвузла з ванною кімнатою, переобладнання в будинку системи опалення (заміна труб, радіаторів опалення) системи газопостачання та електропроводки (заміна опалювального прибору встановлення газового котла та газового лічильника за договором розстрочки платежу з позивачкою), влаштування системи каналізації у будинку, нової крівлі на будинок. Право власності на нежитлову прибудову літ.А1-1 відповідач у встановленому законом порядку не оформлював.

У житлових кімнатах у період спільного мешкання встановлювали гіпсокартон, шпаклювали стіни та стелю, замінили шпалери у кімнатах, замінили дерев`яну підлогу на ламінат та лінолеум, встановили нові вимикачі та розетки. На прибудинковій території замінили дерев`яний паркан на литий бетонний, ворота замінили на металеві, переобладнали літню кухню, поклали у дворі тротуарну плитку. З червня 2010 року ОСОБА_2 у будинку не мешкає. 21 березня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано через неможливість спільного мешкання та збереження родини. З січня 2011 року вона мешкала в будинку окремо від відповідача, самостійно несла витрати на утримання будинку до 2014 року.

Позивачка вважає, що за час шлюбу вони за рахунок спільних коштів та спільними зусиллями істотно збільшили площу будинку, значно поліпшили житлові умови у ньому, зробили сучасний ремонт, істотно збільшили його вартість. Спільної згоди стосовно розподілу спільного майна вони з відповідачем дійти не можуть, останній категорично заперечує можливість виплати відповідної адекватної компенсації її частки у будівництві та ремонтних роботах у будинку, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації ? вартості будівельних робіт та матеріалів, вкладених у будівництво нежитлової прибудови літ А1-1, ремонтних робіт, виконаних у трьох кімнатах будинку, ремонту та реконструкції прибудинкової території у домоволодінні АДРЕСА_1 , що буде ефективним засобом захисту її порушених цивільних прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_1 посилається на положення ст.ст.60,69,70,71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2014 року позовні вимоги були задоволені за позивачкою визнано право власності на ? частку домоволодіння розташованого у АДРЕСА_1 .

За заявою відповідача ОСОБА_2 27 квітня 2017 року ухвалою суду заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку.

При повторному розгляді рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 кв.м.; ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на капітальний ремонт та переобладнання 3-х житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1 (літ.1-3 площею 10,8 м2, літ.1-2 площею 10,2 м2, літ.1-4 площею 10 м.2); ? вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на ремонт та реконструкцію прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування вартості ? частки у праві спільної сумісної власності будівельних матеріалів та ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 159 365,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення оцінки вартості майна в сумі 8500 грн. та оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., а всього в сумі 9204 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що обраний позивачкою спосіб захисту майнових прав узгоджується з приписами ст.ст. 13,15,16 ЦК України та ст.5 ЦПК України. Позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими обставинами справи.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

09 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2019 року визначено склад колегії суддів: Гаврилова Г.Л. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Пономарьова О.М.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2020 року визначено склад колегії суддів: Мироненко І.П. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Пономарьова О.М.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 кв.м., в задоволенні інших вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд задовольняючи вимогу позивачки про стягнення грошової компенсації вартості матеріалів, виробів та конструкції, використаних в процесі будівництва зазначеної нежитлової прибудови літ.А1-1 площею 26,5 кв.м., водночас стягнув з відповідача і вартість робіт виконаних при цьому. А тому апелянт проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вартості будівельних робіт, витрачених на будівництво вказаної нежитлової прибудови, оскільки до введення в експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом може належати на праві сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Вважає, що з нього на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частина вартості матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі будівництва зазначеної нежитлової прибудови, без урахування вартості будівельних робіт, яка згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №7 від 28 травня 2018 року становить 203 082 грн. 89 коп. В той же час посилається на висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи №4-1/с від 26 березня 2019 року, в якій вартість цих будівельних матеріалів визначена з урахуванням зносу та придатності будівельних матеріалів після демонтажу.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, коли, які та за яку вартість придбавались будівельні матеріали для капітального ремонту будинку та обладнання прибудинкової території. Матеріали справи також не містять доказів щодо джерела і часу придбання спірного рухомого майна (будівельних матеріалів), його вартості та наявності на час початку та припинення спільного господарства подружжям. Відповідно до висновку експерта, не можливо встановити в якому році були проведені роботи по ремонту будинку та прибудинкової території.

Висновки суду щодо порівняння технічних паспортів на будинок за 1996 рік та 2014 рік не відповідають дійсним обставинам. Суд не зазначив на підставі яких доказів встановив, що домоволодіння за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості, в матеріалах справи відсутні експерті висновки щодо збільшення вартості будинку.

Аргументи учасників справи

ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду не надали.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Каменюк Л.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивачки ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1997 року по березень 2011 року, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу № 749 від 25 жовтня 1997 року та актовим записом № 58 від 21 березня 2011 року про розірвання шлюбу, вчиненими Жовтневим відділом державної реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя.

За договором міни від 24 грудня 1999 року ОСОБА_2 набув у власність 14/25 часток будинку, розташованого за адресою буд. АДРЕСА_1 шляхом обміну належної йому однокімнатної кв. АДРЕСА_3 , придбаної до реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 .

Згідно витягу з домової книги за адресою буд. АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у будинку з 09 листопада 2006 року. За довідкою, складеною КСН «Парковий» №527 від 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 фактично мешкала у спірному будинку з ОСОБА_2 з початку 2000 року як подружжя. З 2014 року ОСОБА_1 в будинку не проживає.

З технічного паспорту від 02 вересня 1996 року вбачається, що кв. АДРЕСА_4 , складалася з житлового будинку літ.А-1, в який входили три житлові кімнати, площею 10,9 в.м.; 11,2 кв.м.; 10,4 кв.м.; веранди площею 5,4 кв.м.; кухні площею 2,7 кв.м.; ванни площею 2,6 кв.м.; сараю літ.Б, сараю літ.Д, навісу літ.К.

Згідно технічного паспорту станом на лютий 2014 року кв. АДРЕСА_4 , складалася з житлового будинку літ.А-1, в який входять три житлові кімнати, площею 10,9 кв.м.; 11,2 кв.м. та 10,4 кв.м.; нежитлової прибудови літ.А1-1 до якої входять коридор площею 6,4 кв.м.; котельна площею 1 кв.м.; санвузол площею 4,6 кв.м.; кухня 14,2 кв.м.2, загальна площа будинку становить 58,7 кв.м., а також літньої кухні літ. Б-1, сараю літ.В-1, сараю літ.Г-1 вбиральні літ.Е-1, огородження, мощення.

За довідкою БТІ м.Маріуполя станом на 2014 рік нежитлова прибудова літ.А1-1 до кв. АДРЕСА_4 є самочинно зведеною.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (ч.1 ст. 181, п.6 ч.1 ст.346, ст.ст. 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

До прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Суд першої інстанції встановивши, що нежитлова прибудова літ.А1-1 до житлового будинку побудована під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, в експлуатацію не введена та не зареєстрована, а отже не набула статусу нерухомого майна, як об`єкта цивільного права, дійшов правильного висновку про поділ спільного майна подружжя як будівельних матеріалів, використаних для будівництва цієї прибудови, сукупною вартістю визначеною висновками судової будівельно-технічної експертизи №7 від 25 травня 2018 року у розмірі 212 563,75 грн., шляхом виплати позивачці компенсації ? частини їх вартості у розмірі 106 281,87 грн.

При цьому судом обґрунтовано не взято до уваги висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 4-1/с від 26 березня 2019 року. На час розгляду справи будівельні матеріали, які підлягали поділу, вже нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, належною особисто відповідачу ОСОБА_2 , і у випадку поділу в натурі, тобто виокремлення їх частини, цільове призначення будівельних матеріалів може бути втрачено, що призведе до зниження їх вартості. Крім того, економічно вартість об`єкта незавершеного будівництва складається із вартості будівельних матеріалів та проведених будівельних робіт.

Доводи апеляційної скарги в цій частині наведених висновків суду не спростовують.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині визнання права власності на будівельні матеріали та роботи, витрачені на капітальний ремонт і переобладнання трьох житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1 та прибудинкової території.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі капітального ремонту та переобладнання трьох житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1 (літ.1-3 площею 10,8 кв.м., літ.1-2 площею 10,2 кв.м., літ.1-4 площею 10 кв.м.) та ремонту і реконструкції прибудинкової території кв. АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належать сторонам, як набуті за час їх шлюбу.

Такі висновки не_відповідають наявним у матеріалах справи доказам.

Обставини розбудови, переобладнання та проведення у будинку та прибудинковій території капітального ремонту в період шлюбу з відповідачем, на які у позові посилається позивачка ОСОБА_1 суд вважав доведеними, виходячи з аналізу відомостей, що містяться в технічних паспортах на буд. АДРЕСА_1 , виданих БТІ м.Маріуполя, зокрема станом на 1996 рік та станом на 2014 рік.

Разом з тим, технічний паспорт на спірний будинок 1996 року, був складений станом на 02 вересня 1996 року, тобто за три роки до укладення договору міни (24 грудня 1999 року), за яким відповідач ОСОБА_2 набув права власності на цей будинок. Сам договір міни не містить опису технічного стану та облаштування будинку.

Технічний паспорт 2014 року був складений через три роки після розірвання шлюбу між сторонами (21 березня 2011 року). При цьому, позивачка не посилалася на те, що після розлучення вони продовжували проживати у цивільному шлюбі.

Навпаки, у заяві про зміну позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя (т.1 а.с.90-92) зазначено, що ОСОБА_1 проживала у спірному будинку разом з відповідачем по вересень 2009 року. У зв`язку з погіршенням стосунків з ОСОБА_2 позивачка переїхала проживати до батьків, а утриманням будинку з вересня 2009 року по травень 2010 року займався відповідач. Через халатне ставлення останнього, будинок прийшов у непридатний для проживання стан (розморозилася система опалення, вийшли з ладу радіатори, через відсутність опалення лопнув унітаз тощо). З червня 2010 року відповідач у спірному будинку не проживає. Позивачка ОСОБА_1 відновила у будинку систему опалення, провела ремонт у двох житлових кімнатах, коридорі і з січня 2011 року стала проживати в будинку, нести витрати на його утримання за рахунок власних грошових коштів.

Згідно висновків судових будівельно-технічних експертиз №4с від 12 березня 2019 року та № 5-1/с від 04 червня 2019 року, визначити в якому році були проведені роботи по капітальному ремонту і переобладнанню трьох житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1 та ремонту і реконструкції прибудинкової території, не представляється можливим у зв`язку з відсутністю у експерта спеціалізованого лабораторного обладнання для проведення досліджень щодо фізичних або хімічних властивостей будівельних матеріалів та залежності від цього можливих періодів експлуатації. Відсутність будь-якої методики або будівельних норм та правил щодо визначення візуальним оглядом можливих періодів експлуатації будівельних матеріалів або конструкцій.

Порівнявши відмінності у технічній документації суд зробив висновок, який ґрунтується на припущеннях, що проведення в будинку капітального ремонту із заміною системи опалення, електропостачання, оздоблення стін, стелі, заміни підлоги, крівлі та реконструкції прибудинкової території, зроблені саме у період шлюбу між сторонами, з жовтня 1997 року по березень 2011 року, з наведених вище підстав.

Будь-яких інших доказів, які б вказували обсяг придбаних будівельних матеріалів та проведених робіт за рахунок спільних сумісних коштів подружжя чи ремонтних робіт, проведених позивачкою за власний рахунок, суду першої інстанції надано не було.

Не надано таких доказів на спростування доводів апеляційної скарги і до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п.п.3,4 ст.376 ЦПК України в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на капітальний ремонт та переобладнання 3-х житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1, та ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на ремонт і реконструкцію прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , стягнення грошової компенсації цих часток, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частинні нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

З відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам (66,69%) витрати по сплаті судового збору та оплаті судової експертизи у розмірі 4062,81 грн.

З позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2194,47 грн.

За положеннями ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1868,34 грн. (4062,81-2194,47).

Крім того, з позивачки ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору у розмірі 287,25 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року змінити.

Рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на капітальний ремонт та переобладнання 3-х житлових кімнат у житловому будинку літ.А-1, та ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на ремонт і реконструкцію прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , стягнення грошової компенсації цих часток, скасувати і у задоволені позову в цій частині відмовити.

Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 , права власності на ? частину вартості будівельних матеріалів та робіт, витрачених на будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1, площею 26,5 кв.м., до будинку АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у рахунок відшкодування вартості ? частки будівельних матеріалів та робіт, витрачених на будівництво нежитлової прибудови літ.А1-1, площею 26,5 кв.м., до будинку АДРЕСА_1 106 281 (сто шість тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1868 (одна тисяча вісімсот шістдесят вісім) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , мешкаючою за адресою АДРЕСА_6 ) в дохід держави судовий збір в сумі 287 (двісті вісімдесят сім) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова