Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Волноваха

Волнваський районний суд Донецької області у складі

головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі Бридня О.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощенному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будиноком АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона згідно договору дарування житлового будинку від 07.02.2007 року є власником цього будинку. В спірному будинку зареєстрована вона, донька - ОСОБА_3 - 2008 року народження та колишній чоловік ОСОБА_2 . Шлюб між ними розірвано 20.11.2018 року. Відповідач у вказаному будинку не проживає з червня 2018 року, коли з`являється, веде себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує зруйнувати майно. Він перешкоджає їй вільному доступу до свого майна, всі господарські будівлі закриті його замком і ключі тільки в нього. Вона неодноразово зверталася до правоохороннів органів з заявою відносно колишнього чоловіка з приводу влаштування сварок. Позивачка не може вільно розпоряджатися правом власності та несе додаткові витрати на комунальні послуги. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засідані позов не визнав, надав відзив на позвону заяву, в якому зазначив, що він постійно проживає у спірному будинку. З 2003 року прописаний у будинку разом зі своєю колишньою дружиною. За період проживання в будинку вони збільшили його вартість за рахунок спільних вкладень і добудов. Кошти на оплату комунальних послуг передає їй постійно, другого житла не має. Факт не проживання більше одного року без поважних причин повинен бути підтверджений актами складеними комісією, що позивачем не надано. Тому просив суд у позові позивачу відмовити.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних обстави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України ,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі до 20.11.2018 р. Рішенням Волноваського районного суду від 20.11.2018 року шлюб розірвано (.а.с 9).

Будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору-дарування від 07.02.2007 року.(а.с.7).

Згідно довідки про склад сім`ї № 2342 від 04.07.2019 року ОСОБА_2 зареєстрований у будинку. АДРЕСА_1 , з 23.12.2003 року, що також підтверджується відміткою у паспорті.(а.с.6, 13).

З довідки голови квартального комітету від 26.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 з августа 2018 року за вказаною адресою не проживає.(а.с.33).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталась в поліцію з заявою про прийняття заходів до колишнього чоловіка, який влаштував сварку та не пускає до будинку, за результатами розгляду якої були вжиті заходи у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з позивачем терміном до 23.08.2019 року, при порушенні вказаного припису відповідача буде притягнуто до адміністративної відповідальності, згідно ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. (а.с.30-31).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. (ч.1, 4 ст. 722 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є одноосібним власником спірного будинку АДРЕСА_1 .

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Разом з тим, нормою ч. 2 ст.405 ЦК України закріплено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 157 ЖК УРСР визначено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 статті 116 ЖК УРСР передбачає, що наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавці або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Положення ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР регулюють питання виселення без надання іншого жилого приміщення, однак позивачем заявлено вимоги про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням, що не регулюється цією нормою права, тому вона не може бути застосована до спірних правовідносин.

Положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР,стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Допитаний в судовому засіданні відповідач пояснив, що він другого житла не має, проживає постійно у вказному будинку, там знаходться його особисті речі, займається вихованням доньки, надає кошти позивачці на оплату комунальних послуг.

Таким чином, суд вважає, що позивач не надав, а судом не здобуто належних та допустимих доказів не проживання відповідача за зареєстрованою адресою понад рік.

Тобто судом встановлено, що відповідач не втратив інтерес до даного житла, при цьому іншого житла у власності він не має, а тому, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту непроживання відповідача у будинку без поважних причин понад один рік, а відтак задоволення позову буде порушувати право відповідача на користування будинком, що є неприпустимим.

Керуючись ст.ст. 223, 263, 265, 279, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Суддя Є.І.Мохов