Справа № 212/2448/20
провадження 2/216/3265/20
РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

встановив:

09 квітня 2020 року акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення. Між позивачем та відповідачем 10 березня 2014 року укладено договір купівлі-продажу теплової енергії (далі -Договір). Відповідно до укладеного договору позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт: нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію у терміни передбачені договором. На виконання своєї статутної мети АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за вказаною адресою. Так як будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення до прим № 2 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти здачі-прийняття робіт, копії яких додаються. Пунктом 3.2.5 Договору встановлено, що споживач-покупець зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої енергії в обсягах і в терміни, які визначені Договором. У період з 01.01.2018 по 31.12.2019 відповідач, в порушення умов Договору, не виконав свої зобов`язання, не проводив розрахунки за спожиту теплову енергію своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 17.03.2020 утворилась заборгованість у сумі 15664,73 грн. За порушення строків оплати за поставлену теплову енергію відповідачу, з урахуванням положень ст.ст. 549, 625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 595,87 грн, пеню у сумі 586,51 грн., 7 % штрафу у сумі 360,18 грн та компенсацію за інфляційні витрати, у розмірі 780,88 грн.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 17988,17 грн, з яких:

- заборгованість за спожиту теплову енергію 15664,73 грн;

- інфляційні втрати 780,88 грн;

- 3% річних 595,87 грн;

- пеня 586,51 грн;

- 7% штраф 360,18 грн.

11 червня 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, матеріали цивільної справи надіслано за підсудністю до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

На підставі ухвали суду від 25 серпня 2020 року, прийнято позовну заяву до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, у позові просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялася належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 25.08.2020 за вих. №14163, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзив на позовну заяву.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до них мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання» та Правила користування тепловою енергією.

АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення. Відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання до будинку АДРЕСА_2 є АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005 «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

У розумінні ЗУ «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією №1198, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 24 вказаного Закону, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Згідно з п. 3 вказаних Правил, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі (орендодавцем) або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору або закону.

Так, між позивачем та відповідачем 10 березня 2014 року укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №1621. Відповідно до умов Договору, позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт - нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію у терміни передбачені договором (а.с. 6-10).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 17.08.2012, відповідачу належить на праві приватної власності нежиле приміщення магазину непродовольчих товарів після реконструкції квартири, вбудоване в перший поверх житлового будинку, загальною площею 41,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З розрахунку наданого позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідача, яка у період з 01.01.2018 по 31.12.2019, станом на 17.03.2020 складає 15664,73 грн. (а.с. 5)

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом.

Отже, суд вважає, що обставини порушення оплати за спожиту теплову енергію є доведеними повністю, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку.

Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До позову позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого інфляційні втрати складають 780,88 грн, 3% річних 595,87 грн.

Отже, неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком, який не спростовано відповідачем, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до п. 7.3 Договору за порушення строків сплати споживачем за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки.

Заборгованість відповідача по пені за прострочення виконання зобов`язання позивачем розраховано вірно, у відповідності до умов погодженого сторонами Договору, і цей розрахунок відповідачем не спростовано, тому суд дійшов висновку, що заборгованість за пенею в сумі 586,51 грн є доведеною, тому також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з цим, суд вважає неправомірним нарахування штрафу у розмірі семи відсотків, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У даному випадку погодженими між сторонами умовами Договору передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків оплати за спожиту теплову енергію.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, суд вважає неправомірним застосування позивачем двох видів відповідальності за порушення умов укладеного Договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі семи відсотків, на суму 360,18 грн.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме: вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі семи відсотків, на суму 360,18 грн, задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію 15664,73 грн; інфляційних втрат 780,88 грн; 3% річних 595,87 грн та пені 586,51 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2059,91 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 67, 68, 162 ЖК Української РСР, ст.ст. 19, 24 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 11, 15, 16, 257, 264, 268, 319, 322, 509, 525, 526, 527, 610, 611, 614 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263,265, 268, 274, 354-355 ЦПК України суд

ухвалив:

Позовну заяву акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, місто Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) суму заборгованості за спожиту теплову енергію 15664,73 грн (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні сімдесят три копійки), інфляційні втрати 780,88 грн (сімсот вісімдесят гривень вісімдесят вісім копійок), 3% річних 595,87 грн (п`ятсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят сім копійок) та пеню 586,51 грн (п`ятсот вісімдесят шість гривень п`ятдесят одну копійку).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», судові витрати у вигляді судового збору, у розмірі 2059,91 грн (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто одну копійку).

У задоволенні решти вимог,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов