Справа №173/1656/19
Провадження №2/173/58/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

при секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

Представника: позивача - адвоката Стребіж А.О.

Представника відповідача - адвоката Серебрякова Е.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визначення місця проживання дитини до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради

26.07.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 13.09.2019 року.

13.09.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 10.10.2019 в зв`язку з неявкою відповідача.

08.10.2019 року від відповідача надійшов в відзив на позовну заяву.

10.10.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 27.11.2019 року

18.10.2019 року позивачем надана відповідь на відзив.

27.11.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 21.01.2020 року

21.01.2020 року закінчене підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду на 19.02.2020 року.

19.02.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2020 року.

19.03.2020 року розгляд справи відкладений за клопотання представника позивача до 18.05.2020 року

18.05.2020 року розгляд справи відкладений за клопотання представника позивача до 12.08.2020 року.

12.08.2020 року розгляд справи відкладений за клопотання представника позивача до 30.09.2020 року.

30.09.2020 року розгляд справи відкладений за клопотання представника позивача до 18.11.2020 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

18.11.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання чи перебування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2011 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ровенського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 143.

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у них не склалось із серпня 2016 року вони з відповідачем стали проживати окремо. Вона та їх син проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

03.05.2017 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірваний.

25.04.2018 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1860.00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Вона після припинення шлюбних відносин і до цього часу та в майбутньому не здійснювала і не буде здійснювати будь-яких перешкод відповідачеві щодо участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином.

Вона турбується та доглядає свого неповнолітнього сина. В квартирі, де вона мешкає, створені всі умови для проживання та виховання неповнолітньої дитини. Житлові умови відповідають всім санітарно - гігієнічним нормам.

Однак між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їхнього неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за підставами, викладений в позовній заяві, при цьому позивач пояснила, що вона не порушує права батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Але бажає, щоб дане питання між ними було вирішене.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував пояснив. що дитина і так проживає разом з матір`ю і спору з приводу місця проживання дитини між ними немає, оскільки відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Але відповідач заперечує проти визначення місця проживання сина разом з позивачкою, оскільки остання може вивезти дитину на непідконтрольну територію і тоді відповідач не в змозі буде спілкуватись з дитиною.

Представники третьої особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування адміністрації заводського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи,свідків, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2011 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ровенського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 143.

В період шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини.

Подружнє життя між сторонами не склалось і з серпня 2016 року сторони припинили спільне проживання. Позивачка та син сторін проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

03.05.2017 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.

25.04.2018 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1860.00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду та ухвалами судів вищестоящих інстанцій.

Позивачка зазначає, що після припинення шлюбних відносин і до цього часу та в майбутньому не здійснювала і не буде здійснювати будь-яких перешкод відповідачеві щодо участь вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином. Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав.

Позивачка також зазначає, що вона турбується та доглядає свого неповнолітнього сина. В квартирі де вона мешкає створені всі умови для проживання та виховання неповнолітньої дитини. Житлові умови відповідають всім санітарно - гігієнічним нормам.

Проте між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їхнього неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України - Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні з`ясовано, що сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Доводи представника відповідача про те, що між сторонами відсутній спір з даного питання, оскільки син сторін і так проживає з матір`ю і відповідач проти цього не заперечує, суд вважає безпідставним, оскільки і відповідач і представник відповідача активно заперечують проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. тому спір між сторонами існує і підлягає вирішенню. А підстави для закриття справи відсутні. Про наявність спору між сторонами з даного питання свідчить і роздруківка переписки сторін з Інтернет сайту.

Як встановлено в судовому засіданні після припинення спільного проживання сторін їх син залишився проживати разом з матір`ю

Судом встановлено, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки. Відповідно до акту обстеження умов проживання позивачки від 18.11.2019 року встановлено, що позивачка проживає за адресою : АДРЕСА_3 . Квартира складається з двох кімнат. У дитини окрема кімната, облаштована спальним місцем, шафою, письмовим столом. Дитина забезпечена сезонним одягом, речами першої необхідності, канцелярськими товарами. Таким чином судом встановлено, що позивачка забезпечена житлом та створила всі необхідні умови для проживання дитини за адресою свого проживання.

Відповідно до висновку за результатами психологічного обстеження дитини за зверненням ОСОБА_1 , встановлено, що соціально - підтримуюче оточення для малолітнього ОСОБА_3 , утворюють мати, вітчим та дід. Мати створила для дитини простір, в якому останній не переживає відчуття ізольованості самотності, а навпаки переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості, безпеки соціального контакту з близькою йому людиною. Мати є тим, дорослим, хто забезпечує дитині потребу у неформальному спілкуванні і з яким склались довірчі стосунки. Дитина не виявляє стосовно свого батька ознак неприйняття, ворожого ставлення до нього. Образ батька представлений у свідомості дитини, однак вона не відчуває безперевності, позитивної забарвленості контакту з батьком. Тому батько не був включений дитиною до кола осіб, які утворюють стосовно нього соціально підтримуюче оточення.

Таким чином з даного висновку вбачається, що дитина більш комфортно почуває себе разом з матір`ю, проте добре ставиться і до батька.

В судовому засіданні була заслухана думку сина сторін ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який давав пояснення в присутності педагога. Так ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що він проживає з мамою та бажає в подальшому проживати з мамою. Проте не заперечує проти побачень з батьком. На запитання чи бажав би ОСОБА_3 проживати з батьком, останній відповів, що він бажав би проживати з батьком, якби там проживала і його мати.

Педагог, який був присутнім при допиті дитини, пояснила, що дитина давала відповіді на запитання відповідно до свого віку та розвитку, будь-який вплив чи тиск на дитину був відсутній. Дитина виявляла невелике хвилювання, але воно пояснюється новим для дитини оточенням. В цілому хлопчик поводив себе так, як звичайно поводив себе в дошкільному закладі.

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради від 16.12.2019 року № 8-06/216, останній залишає вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини на розсуд суду.

Вирішуючи спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, суд враховує, що одним із вирішальних факторів є особиста прихильність дитини до батьків чи одного з них. І хоч при визначенні місця проживання дитини суд враховує думку дитини починаючи з десяти років. Але в будь-якому випадку, суд повинен вислухати та врахувати думку дитину, коли за віком та розвитком дитина може виразити свою думку. На час розгляду справи сину сторін виповнилось повних 8 років, дитина навчається в школі, будь-яких відхилень у розвитку не має, тому за віком змогла виразити свою думку та свої вподобання.

Так в судовому засіданні син сторін пояснив, що він бажає проживати з мамою і бажав би проживати з батьком лише за умови, якби там проживала і мати.

З чого суд приходить до висновку, що між матір`ю та дитиною склались тісні, довірливі, родинні відносини і дитина не бажає проживати будь з ким іншим, якщо там не буде проживати його мати.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Ас асамблеєю ООН 20.11.1959 року - Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Принципом 6 цієї ж декларації передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції з прав дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.91 - В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає, що на даний час місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 має бути визначене разом матір`ю. Дане рішення приймається судом виходячи із бажання дитини, його більшої прихильності до матері, віку дитини та з врахуванням тих відносин, що склались між батьками .

Так як відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України - Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Доводи відповідача, що при визначенні місця проживання дитини з позивачем мати може вивезти дитину на непідконтрольну Україні територію чи за кордон, суд вважає безпідставними, оскільки ці посилання не підтверджені доказами, що мати дитини має намір виїхати з того місця, д мешкає вданий час. Якщо дитина віддає своїх бабу та діда, які залишились в Луганській області в супроводі матері, то дана обставина негативно не вплине на розвиток дитини, та не складатиме загрози її життю та здоров`ю. Оскільки спілкування дитини з дідом та бабою сприятиме всебічному розвиткові та вихованню дитини. Крім того батьки відповідача також проживають у Луганській області і також матимуть можливість поспілкуватись з онуком. Якщо дитина буде тимчасово перебувати з матір`ю за межами держави України, дана обставина також негативно не вплине на дитину та сприятиме розширенню кругозору дитини та її всебічному розвиткові.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визначення місце проживання дитини разом з матір`ю. Той факт, що позивач не просить визначити місце проживання дитини за конкретною адресою, розцінюється судом за тими обставинами, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою і при зміні ситуації в державі та на її батьківщині, остання може виявити бажання повернутись на свою батьківщину. Крім того кожній особі гарантується свобода пересування і за життєвими обставинами позивачка може в подальшому змінити місце свого проживання.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позові вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання за адресою: (внутрішньо переселена особа) : АДРЕСА_5 за місцем її проживання чи перебування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання за адресою ( внутрішньо переселена особа) АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання за адресою: (внутрішньо переселена особа) : АДРЕСА_5 768 грн 40 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.11.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 30.11.2020 року

Дата набрання законної сили: 29.12.2020 року