ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3698/20 Справа № 178/1107/19 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О.,Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на додаткове рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Понятих Олени Миколаївни, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, визнано протиправними дії державного виконавця Криничанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Понятих Олени Миколаївни щодо виконання судового наказу в порядку виконавчого провадження ВП № 54939643, щодо:

-неповідомлення у встановленому законом порядку боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 54939643;

-неповідомлення у встановленому законом порядку боржника ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві виїзду за межі України, у праві полювання та у праві керування транспортними засобами;

-складання Акту державного виконавця від 08 грудня 2017 року з порушенням вимог складання виконавчих документів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Скасовано постанову державного виконавця Криничанського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Понятих Олени Миколаївни від 05 квітня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 05 квітня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; постанову від 05 квітня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання; постанову від 05 квітня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами; постанову від 13 лютого 2019 року про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Визнано неправомірним акт державного виконавця, складений 08 грудня 2107 року державним виконавцем Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Понятих О.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 178/1183/17.

Додатковим рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року стягнуто з Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 10 373, 10 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Криничанський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що розрахунок розміру суми судових витрат ОСОБА_1 своєчасно не подавався та не розглядався судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду, як законне і обгрунтоване, залишити без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності для цього правових підстав.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 271 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця питання про розподіл судових витрат не вирішено, то колегія суддів погоджується з наявністю правових підстав для ухвалення додаткового рішення.

Однак висновок суду про стягнення витрат на правничу допомогу є неправильним з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).

Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК).

Положеннями статті 246 ЦПК України передбачено, що, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що рішення по суті скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця ухвалено 05 листопада 2019 року, однак із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу заявник звернувся тільки 12 грудня 2019 року, тобто поза межами процесуальних строків, встановлених чинним ЦПК України.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріалами справи встановлено, що як доказ понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав акт № 14/2 від 06.12.2019 року на суму 6723.20 грн. та додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 25/19 від 02.08.2019 року від 08 листопада 2019 року на суму 1000 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зазначені документи не можуть бути підставою для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки доказів понесення вказаних витрат ОСОБА_1 не надано. Так само не надано заявником і самого договору про надання правничої допомоги, в той час як додаткова угода до нього була укладена ОСОБА_1 з АО Еквіта 08.11.2019 року, тобто після ухвалення рішення по суті скарги на дії державного виконавця.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, додаткове рішення суду скасувати та у стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376,381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) задовольнити.

Додаткове рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю. Ткаченко