справа № 361/35/19
провадження № 2/361/2041/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, аліментів за минулий час та додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей за минулий час за період з 05 вересня 2016 року по 26 грудня 2018 року в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 50 % від суми понесених нею додаткових витрат на розвиток дітей у розмірі 5795 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 08 листопада 2013 року вона та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від цього шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя у сторін не склалося, з 05 вересня 2016 року вони фактично припинили подружні відносини. 10 жовтня 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними розірвано. З часу фактичного припинення сторонами подружніх відносин, їхні діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає, їхнім здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги дітям не надає, хоча відповідно до вимог закону як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надавати їй матеріальну допомогу на утримання дітей, однак ОСОБА_2 на її правомірні вимоги жодним чином не реагує, від виконання своїх батьківських обов`язків він ухиляється. Восени 2017 року вона захворіла, що стало наслідком тимчасової втрати нею працездатності, тому змушена була неодноразово звертатися до відповідача за наданням ним матеріальної допомоги дітям, оскільки забезпечувати їх матеріально можливості не мала. ОСОБА_2 спочатку начебто погодився матеріально допомагати дітям, попросив надати реквізити банківської карти для перерахування коштів, що вона і зробила. Проте станом на 27 грудня 2018 року будь-які кошти на утримання дітей на її рахунок так і не надходили. Свідками того, що вона неодноразово зверталася до відповідача за наданням матеріальної допомоги двом дітям були їхні родичі. Офіційно листи із вимогою сплачувати аліменти на дітей відповідачу вона не направляла, оскільки ОСОБА_2 був зареєстрованим за її адресою, а фактичне місце його проживання їй не було відоме, тому позивач вважає, що останній повинен сплатити аліменти на двох дітей за минулий час за період з 05 вересня 2016 року по 26 грудня 2018 року, тобто з дати фактичного припинення сторонами спільного проживання до дня пред`явлення нею позову.

Крім того, позивач вказувала, що протягом 2018 року діти відвідували гуртки, пов`язані з розвитком їхніх здібностей, за що сплачено кошти в загальному розмірі 11590 грн., половину цих додаткових витрат на двох дітей у розмірі 5795 грн. відповідач повинен їй компенсувати.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 75 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. В іншій частині у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що вимоги про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими, а належних доказів понесення позивачем додаткових витрат на дітей суду не надано. При визначенні розміру аліментів на двох синів відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , просила врахувати, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають також ще дві дочки від попереднього шлюбу, повнолітня дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання та потребує допомоги від батька, та малолітня дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої відповідач сплачує аліменти в розмірі 1000 грн.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 361/5026/17, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу припинення сторонами подружніх відносин та окремого проживання, з 05 вересня 2016 року по даний час двоє малолітніх дітей сторін постійно проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, зареєстровані вони за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою за № 1-1/18974 від 03 липня 2018 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дітей, як батько матеріальної допомоги на утримання двох малолітніх синів матері дітей ОСОБА_1 він не надає, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з цим позовом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум у 2020 році на місяць на одну дитину становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов у частині стягнення з нього аліментів на двох його малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 75 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Суд встановив, що згідно із виконавчим листом із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 стягуються аліменти на малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 120 грузинських ларі, що становить 1000 грн.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи сплату ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, часткове визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів на двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі підлягає задоволенню частково в розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову - 28 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на двох дітей за минулий час, суд дійшов наступних висновків.

Заявляючи вимоги про стягнення аліментів на малолітніх дітей за минулий час за період з 05 вересня 2016 року по 26 грудня 2018 року в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що восени 2017 року вона захворіла, що стало наслідком тимчасової втрати нею працездатності, тому вона змушена була звернутися до відповідача ОСОБА_2 за матеріальною допомогою на утримання дітей, оскільки не мала можливості забезпечувати дітей самостійно. За домовленістю між ними 18 вересня 2017 року вона направила йому SMS-повідомлення з номером її банківської картки, однак будь-яких коштів на утримання дітей на її картковий рахунок відповідач не перерахував. Направляти на адресу відповідача офіційні звернення щодо сплати ним аліментів вона не могла, оскільки сторони з 05 вересня 2016 року проживали окремо, місце фактичного проживання відповідача їй відоме не було. Підтвердити її неодноразові звернення до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги дітям можуть її родичі.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ч. 1 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Із системного аналізу наведених норм, слід дійти висновку, що підставою для стягнення аліментів за минулий час є домовленість між батьками щодо сплати одним із них, який проживає окремо, аліментів на дитину та їх розміру, ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо утримання дитини, при цьому позивач повинен надати суду належні докази того, що він вживав заходів щодо отримання від відповідача аліментів, проте останній ухилявся від їх сплати.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказів того, що між сторонами як батьками двох їхніх малолітніх дітей була досягнута домовленість щодо сплати відповідачем аліментів на дітей у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину та ОСОБА_2 погодився сплачувати аліменти на двох дітей саме у такому розмірі,позивачем суду не надано.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 у частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на дітей за минулий час позивачем у суді не доведений, підстав для його задоволення у цій частині суд не вбачає.

Щодо стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на розвиток дітей у розмірі 50 % від суми понесених позивачем витрат у розмірі 5795 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За змістом ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що за відвідування у 2018 році малолітніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 занять раннього розвитку дитини у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Клуб щасливої родини "Слоненятко-Сонечко? у місті Бровари Київської області, позивач ОСОБА_1 сплатила грошові кошти в загальному розмірі 4230 грн., що підтверджується довідками.

Інші надані суду позивачем ОСОБА_1 докази понесення нею додаткових витрат на розвиток двох дітей: квитанції до прибуткових касових ордерів від 30 вересня 2018 року на суму 500 грн., 04 і 19 жовтня 2018 року на суму 4540 грн. і 2320 грн. відповідно, суд до уваги не приймає, оскільки в них вказана оплата за навчання дитини ОСОБА_12 , будь-якої інформації про те, що ця дитина є сином сторін, матеріали справи не містять.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги малолітнім дітям не надає, а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 у частині стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на розвиток дітей підлягає задоволенню частково в розмірі 2115 грн., тобто 50 % від суми понесених та доведених позивачем у суді додаткових витрат на дітей у загальному розмірі 4230 грн.

Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач від сплати судового збору при подачі до суду даного позову звільнена, із відповідача за дві вимоги немайнового характеру в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1409 грн. 60 коп. (704 грн. 80 коп. х 2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) аліменти на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.