ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/283/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін -Красовського А.М. та його представника адвоката Гриців О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/29846/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 січня 2020 року, ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст ухвали складено 9 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про звільнення його від сплати аліментів на утримання, які стягуються із нього на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду від 31 серпня 2018 року та стягнути аліменти із ОСОБА_2 в його користь на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку.

03 січня ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення із нього аліментів, які стягуються на підставі судового наказу від 31.08.2018 року по справі № 607/16103/18.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 9 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 9 січня 20120 року, та постановити нову, якою задовольнити його заяву та вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення аліментів із нього в користь дружини, оскільки діти проживають із ним.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, суд першої інстанції вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, взяв до уваги те, що обраний ОСОБА_1 , вид забезпечення позову за своїм змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, однак це є помилковим з огляду на наступне.

Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо сплати періодичних платежів - аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які в ході виконання рішення про стягнення аліментів змінили місце проживання.

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки заробітку. Проте з серпня 2019 року діти проживають разом з ним за адресою АДРЕСА_1 та перебувають повністю на його утриманні, оскільки їх мати веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не виконує батьківських обов`язків щодо виховання, навчання, утримання і розвитку дітей, а відтак діти виявили бажання проживати разом з батьком.

Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради листом від 26.12.2019 року №2624/04-24.1 підтвердила той факт, що з серпня 2019 року діти проживають з батьком, оскільки за адресою проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 не створено жодних умов для проживання та розвитку дітей, санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови незадовільні.

Оскільки діти з відповідачкою не проживають, вона зловживає алкоголем, вчиняє над дітьми насильство, позивач обґрунтовано вважає, що кошти, які стягуються з нього на утримання дітей, витрачаються ОСОБА_2 на свої потреби. Якщо не вжити заходів забезпечення позову, діти не отримають належних їм аліментів, оскільки повернути кошти буде неможливо, тому що відповідачка не працює та немає жодних доходів.

Аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне звільнення платника аліментів від їх сплати можливе лише за його позовом у разі наявності для того істотних обставин.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не поступало.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Гриців О.Я. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній

ОСОБА_1 в апеляційну інстанцію не з`явилась, не подала заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, а тому у відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦПК України, колегія суддів ухвалила справу слухати у її відсутність.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення із нього аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що обраний ним вид забезпечення позову за своїм змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог і таким чином може призвести до вирішення справи по суті

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається у разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого видано цей виконавчий документ.

Разом з тим, суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки такі дії не є повноваженням суду, а є виключними повноваженнями виконавця.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом встановлено, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду від 31 серпня 2018 року у справі за № 607/16103/18 за заявою ОСОБА_2 . З ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.08.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На підставі цього наказу видано виконавчий лист.

Судовий наказ та виконавчий лист ОСОБА_1 не оскаржував. Станом на 13 січня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 31007,4 грн.

ОСОБА_1 працює в ТОВ "Торгова група "Арс-кераміка" комірником.

ОСОБА_1 подав позов про припинення права ОСОБА_2 на стягнення із нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та про стягнення із ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) заявника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав передбачених п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем не оскаржується виконавчий документ, на підставі якого з нього стягуються аліменти на утримання дітей, а останній просить припинити стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дітей, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вид забезпечення позову про який просить апелянт може бути застосований для забезпечення позову при оскарженні виконавчого документу.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний ним спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ч.10 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги докази того, що діти проживають разом із батьком, колегія суддів не приймає, оскільки ці докази будуть предметом дослідження суду першої інстанції при розгляді справи по суті, а не при вирішенні питання про забезпечення позову, яким би фактично було б вирішено спір. Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 ставить питання про звільнення його від сплати аліментів, заборгованості, стягнутих раніше по судовому наказу на утримання двох дітей, яке набрало законної сили та в установленому порядку не скасовано. Стороною не оспорювався і виконавчий лист, виданий на підставі цього наказу.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 353 ч.1 п.4, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 січня 2020 року - залишити без зміни

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак