УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Мирошниченко Ю.М. за участю секретаря судового засідання Конівченко Ю.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні, в обґрунтування якої вказала, що рішенням суду від 22.04.2019 року стягнуто з Маріупольської міської ради на її користь витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 3000, 00 грн. та видано виконавчий лист, з яким остання звернулась до Казначейства. 15 липня 2019 року їй було відмовлено у виконанні виконавчого документа оскільки боржник в управлінні Державної казначейської служби України не обслуговується, рахунків не має. Просила замінити боржника з Маріупольської міської ради на виконавчий комітет Маріупольської міської ради та стягнути з останнього на її користь витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 3000, 00 грн.

Заявниця та представник Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішенням Іллічівського районного суду від 22.04.2019 року стягнуто з Маріупольської міської ради на її користь витрати на підготовку експертного висновку в розмірі 3000, 00 грн.

05 липня 2019 року видано виконавчий лист про стягнення вказаної суми з боржника.

11 липня 2019 року Управління Державної казначейської служби України в м. Маріуполі Донецької області повернуло виконавчий лист Датченко О.О. та повідомило, що Маріупольська міська рада в Управлінні не обслуговується та не має відкритих рахунків.

Листом від 13.08.2019 року виконавчий комітет Маріупольської міської ради повідомив ОСОБА_1 про те, що виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, а Маріупольська міська рада не є головним розпорядником бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби.

Згодом, 12.02.2020 року Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради порадив заявниці замінити сторону у виконавчому провадженні на розпорядника бюджетних коштів.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради (ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України).

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки без вирішення питання про заміну боржника заявниця не може реалізувати своє право на отримання присуджених коштів.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

З аналізу вказаних норм суд прийшов до висновку, що незважаючи на те, що виконавчий комітет Маріупольської міської ради не був учасником цивільної справи за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, проте є органом, який створений міською радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, а заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу (вказану позицію висловив Верховний суд у постанові від 5 грудня 2018 року, справа № 643/4902/14-ц).

Проте, не підлягає задоволенню вимога заявниці про ухвалення додаткового рішення, оскільки статтею 270 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, до якого не віднесені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, які регулюються розділом VI ЦПК України.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити частково.

Замінити боржника Маріупольську міську раду на виконавчий комітет Маріупольської міської ради ( 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Мира, будинок 70, ідентифікаційний код юридичної особи 04052784) у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, про що видати новий виконавчий лист.

У задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко