Провадження №2/592/188/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого Костенка В.Г., за участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., у відкритому судовому засіданні розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить сягнути з відповідача заборгованість у сумі 21 315 грн. 08 коп. та понесені витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.06.2011 уклав з відповідачем договір № б/н, відповідно до якого надав кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за його використання в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування. Станом на 28.08.2019 відповідач має заборгованість 21 315 грн. 08 коп. та складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 193 грн. 54 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 4 315 грн. 25 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 00 грн. 00 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5 565 грн. 10 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 750 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 991 грн. 19 коп. штраф (процентна складова).

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач не з`явився і завчасно не повідомив про поважність причин неявки. Відзив на позовну заяву не надав.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав:

Судом встановлено, що 21.06.2011 відповідач подав позивачу на його бланку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві друкованим шляхом заповнена інформація про відповідача, а саме: ім`я, паспортні дані, рнокпп, місце проживання, телефонний номер; сімейний стан, освіта, соціальне становище, заява власноруч підписана відповідачем.

Також в анкеті-заяві зазначено, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, позичальник просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна», карта Gold, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка, ідентифікація з паспортом. Втім відповідні графи цього розділу не заповнені, не визначено вид послуг які бажав отримати відповідач.

Бланк анкети-заяви містить відомості про те, що заявник надає згоду на підписання цією заявою договору про надання банківських послуг на Умовах і Правилах ПриватБанку які розміщені на відповідному сайті.

Інших письмових угод до цієї заяви, щодо надання кредиту, суми кредиту, вартості послуг, періоду повернення, відповідальності тощо між сторонами не укладалося.

За підрахунками позивача станом на 28.08.2019 заборгованість відповідача становить 21 315 грн. 08 коп. та складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 193 грн. 54 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 4 315 грн. 25 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 00 грн. 00 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5 565 грн. 10 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 750 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 991 грн. 19 коп. штраф (процентна складова).

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом і погашав за рахунок кредита (колонка 4 таблиці розрахунку) за період з 01.01.2016 по 28.08.2019. З розрахунку також вбачається, що відповідач використав кошти позивача у сумі 10 700 грн. 11 коп. (колонка 3 розрахунку+7840,05 грн. тіло кредита на звітну дату (колонка 5 розрахунку) . У період з 01.01.2016 по 28.08.2019 відповідач повернув 16 476 грн. 82 коп. (колонка 21 розрахунку).

Встановлені факти підтверджуються копією заяви, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов і правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості.

Поряд з цим позивачем всупереч положенням ст.ст. 80, 81, 83 ЦПК України не надано доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України зазначеною у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Із встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 207, 526, 626, 628, 638, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З наведених положень закону і встановлених фактів вбачається, що позивач не довів того, що відповідач взяв кредит на заявлених позивачем умовах. Позивачем не доведено, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах позивача. Позивачем також не доведено, що між сторонами укладено письмовий договір щодо забезпечення зобов`язання.

Ураховуючи наведене слід повністю відмовити у задоволенні позову про стягнення пені та штрафів.

Наведений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду, яка зазначена у Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Окрім того, враховуючи встановлене та положення ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредита прямо порушує ст. 1049 ЦК України та явно є неправомірним.

Тому суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову щодо стягнення тіла кредиту, оскільки відповідачем в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» були повернуті фактично отримані та використані ним кошти.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі зазначеного і керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) до ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.02.2020.

Суддя В.Г. Костенко