Справа № 465/4737/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/350/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м.Львів

Справа № 465/4737/16-ц

Провадження № 22-ц/811/350/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Бойко С.М., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Першої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно в частині розподілу судових витрат,-

в с т а н о в и в:

9 серпня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_6 про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 (діду позивачів), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_8 на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 30 липня 1998 року було зареєстровано право власності по 1/8 частині квартири на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у зв`язку із цим ОСОБА_7 належало 3/8 частки квартири. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цього дня відкрилася спадщина на належне померлому майно. Батько позивачів ОСОБА_10 - син ОСОБА_7 , помер ще за життя ОСОБА_7 . Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом. Крім позивачів спадкоємцем за законом є дочка ОСОБА_7 - відповідач ОСОБА_1 . У червні 2016 року позивачі звернулись із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори. Однак, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , а тому вони не можуть в установленому порядку оформити спадщину в нотаріальній конторі. Позивачі просили позов задовольнити та визначити, що частка померлого ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становила 1/8 частину; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. та витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 1 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Визначено, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становила 1/4 частини. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/32 частини цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/32 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., всього 1 275,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., всього 1 275,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., всього 1 275,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., всього 1 275,60 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат оскаржили представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим, такими що порушує їх законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права. Посилаються на те, що договором від 21 червня 2016 року та протоколом до цього договору не встановлено розмір гонорару адвоката та в якому порядку такий гонорар має бути сплачено клієнтами. Вказують, що в тексті договору відсутні будь-які умови про те, що виконання даного договору одним з клієнтів вважається виконанням цього договору обома клієнтами, чи те, що зобов`язання клієнтів за цим договором є солідарним. Зазначають, що договором від 21 червня 2016 року не передбачено солідарний обов`язок клієнтів сплатити гонорар адвокату, сплата суми гонорару, визначеної протоколом до вказаного договору, повинна здійснюватися обома клієнтами в рівних частинах. Гонорар за договором від 21 червня 2016 року позивач ОСОБА_4 сплатила в розмірі 4000 грн., що перевищує розмір частки гонорару, який підлягав до сплати цим позивачем. ОСОБА_5 гонорар не сплачував. Вказують, що максимальний розмір витрат на правову допомогу в частині складення позовної заяви згідно їх розрахунків становить 2320 грн. ((1450х0,4)х 4 год.). Однак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції зобов`язаний був виконати вимоги частини першої статті 88 ЦПК України і стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 серпня 2017 рокузмінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, стягнувши з позивачів на користь відповідачів понесені ними та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і стягнути з позивачів на користь відповідача ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачам відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Франківського районного суду м.Львова від 1 серпня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , підписану від імені ОСОБА_1 адвокатом Пололяком Ю.Р., задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до статті 56 цього Кодексу правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України. За змістом статей 79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Як передбачено частиною першою статті 40 та частиною четвертою статті 42 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та і адвокатську діяльність», правову допомогу може надавати адвокат.

Відповідно до пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судові витрати, здійсненні позивачами на правову допомогу у справі, підтверджуються: договором про надання правової допомоги № 17/08 від 21 червня 2016 року; протоколом до договору про надання правової допомоги від 22 червня 2016 року; розрахунком розміру гонорару адвоката від 22 червня 2016 року; квитанцією до прибуткового касового ордера від 22 червня 2016 року; належним чином завіреними копіями свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.

Суд першої інстанції виходив з того, що 21 червня 2016 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та адвокатом Андрухів Ю.О.був укладений договір про надання правової допомоги; надалі складено протокол погодження гонорару, згідно з яким вартість, наданих послуг адвокатом ОСОБА_11 становить 4000 грн. 22 червня 2016 року було здійснено оплату за правову допомогу у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 належить стягнути витрати на правову допомогу по 1000 грн. з кожного; з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати на правову допомогу по 1000 грн. з кожного. Тобто, вирішено стягнути витрати на правову допомогу в повному обсязі.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Із наявних в справі квитанцій вбачається, що кожним із позивачів сплачено судовий збір при поданні позовної заяви по 551,21 грн.

Суд прийшов до висновку, що із кожного відповідача належить стягнути в користь кожного з позивачів по 275,60 грн. судового збору, що складає сплачений позивачами судовий збір у повному розмірі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

На час ухвалення оскаржуваного рішення питання розподілу судових витрат між сторонами регулювалося статтею 88 ЦПК України. Частиною першою зазначеної норми визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у чинній на даний час редакції судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною юстатті 31 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Матеріали справи свідчать, що позивачі в позові просили: визначити, що частка померлого ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 становила 1/8 частини; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті її діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. та витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1 116,42 грн.

Позивачі не подавали заяви про зменшення розміру позовних вимог. В запереченнях на позов відповідачі зазначали, що позивачі можуть претендувати на 3/32 частки у праві власності на спірну квартиру, а не на 1/8 її частку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Є встановленим, що 21 червня 2016 року позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 уклали договір про надання правової допомоги з адвокатом Андрухів Ю.О. Сторони договору погодили гонорар адвоката, про що складено протокол до договору від 22 червня 2016 року. Наданий розрахунок гонорару адвоката відповідає складності справи.

22 червня 2016 року ОСОБА_4 сплатила погоджену сторонами суму гонорару (4 000 грн.), що стверджується квитанцією банку. Відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги від 20 червня 2017 року виконання договору одним із клієнтів вважається виконанням цього договору обома клієнтами.

Відповідач ОСОБА_1 5 жовтня 2016 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Подоляком Б.Р. Сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 4 000 грн. Цю суму ОСОБА_1 сплатила 6 жовтня 2017 року, що стверджується квитанцією банку.

Відповідно до пункту 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат ухвалено з порушенням норм процесуального права. Оскільки позовні вимоги позивачами не зменшені, позов задоволено частково, розподіл судових витрат належить провести між сторонами пропорційно до задоволених вимог. Тому оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат між сторонами підлягає зміні відповідно до вимог статті 376 ЦПК України.

В користь позивачів належить стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог по Ѕ частині сплаченого судового збору (по 137,80 грн.) та 2 000 грн. витрат на правову допомогу.

З позивачів в користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 000 грн. витрат на правову допомогу - половина від понесених витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене і не переглядається. Апеляційним судом перевірено законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права в неоскарженій частині рішення не встановлено.

Керуючись ст.141, п.1, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 серпня 2017 рокув частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 137,80 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу, всього: 637,80 грн. (шістсот тридцять сім грн.80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 137,80 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу, всього: 637,80 грн. (шістсот тридцять сім грн.80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , паспорт КВ № НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 137,80 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правничу допомогу, всього: 637,80 грн. (шістсот тридцять сім грн.80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , паспорт КВ № НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 137,80 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу, всього: 637,80 грн. (шістсот тридцять сім грн.80 коп.).

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) 1000 (одну тисячу) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) 1 000 (одну тисячу) грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді

Судове рішення набрало законної сили 16 листопада 2020 р.