Дата документу 28.02.2020 Справа № 334/9688/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9688/18
Провадження №22-ц/807/546/20
Головуючий в 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідача рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1300,00 грн. щомісяця до повноліття дитини. Але у зв`язку з тим, що хлопчик на теперішній час потребує більших матеріальних витрат, а відповідач має стабільний достатній дохід, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року,позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року (справа №334/6880/16-ц), які стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн. щомісяця на стягнення у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково змінивши спосіб стягнення аліментів з твердої грошової форми у розмірі 1300,00 грн. на частку від заробітку у розмірі 1/6.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що апелянт є дружиною відповідача у справі ОСОБА_3 , між ними зареєстровано шлюб та вони мають спільну дитину ОСОБА_5 . Скаржник вважає, що рішенням суду першої інстанції порушуються права їх з відповідачем спільної дитини, оскільки у зв`язку зі збільшенням розміру аліментів, який стягується на утримання сина ОСОБА_6 , матеріальне утримання другої дитини відповідача суттєво зменшується.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/6880/16-ц) від 05.04.2018 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісяця, починаючи з 18.10.2016 року і до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи в з того, що ОСОБА_3 з 23.04.2019 влаштувався до ТОВ «ТПК Терра» на посаду майстра виробництва, отримує заробітну плату у розмірі 4320,00 грн., що підтверджується довідкою від 13.05.2019 №ТР-00000002, відтак зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача є обґрунтованою.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13.

Відповідно до довідки №ТР-00000002 від 13.05.2019 року ОСОБА_3 працює в ТОВ ТПК «ТЕРРА» з 23.04.2019 року, займає посаду майстра виробництва, щомісячна заробітна плата його складає 4320,00 грн.

Суд першої інстанції встановивши, що на час розгляду справи заробітна плата позивача складала 4320,00 грн. на місяць, змінив спосіб стягнення аліментів зі стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн. щомісяця на стягнення у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, сума аліментів, яка підлягає стягненню фактично зменшилась з 1300,00 грн. до 1080,00 грн. (4320,00 *1/4).

При цьому позивачем не обґрунтовано підстав необхідності зміни способу стягнення аліментів. Жодних підтверджень зміни майнового стану позивачки чи необхідності додаткових витрат на дитину, суду не надано.

Натомість відповідачем надано беззаперечні докази зміни його сімейного стану у зв`язку із народженням другої дитини, які тягнуть додаткові матеріальні затрати.

Суд першої інстанції зазначеним обставинам не надав належної оцінки та дійшов до хибних висновків щодо наявності підстав для задоволення позову.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язка їх недоведеністю.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 28 лютого 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О.З. Поляков