Справа № 226/3660/19
Справа №226/3660/19
Провадження №2/226/125/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

за участю секретаря Альберті О. В.,

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачка: ОСОБА_3

представник відповідачки: ОСОБА_4

третя особа: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мирнограді Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання майна, в обґрунтування якого вказав, що 07.09.2012 року між ним та відповідачем укладений шлюб. 22.11.2012 року в період шлюбу ними була придбана двокімнатна квартира загальною площею 41 м2, в тому числі житловою 26,1 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за позивачем. З 23.12.2016 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 20.04.2018 року їх шлюб з відповідачем розірвано. 20.03.2019 року ухвалою Димитровського міського суду Донецької області між ними затверджена мирова угода, згідно з якою позивач зобов`язався сплатити ОСОБА_6 протягом календарного дня з моменту затвердження угоди грошову компенсацію вартості Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 75000 грн, а відповідач ОСОБА_6 визнала за позивачем право особистої приватної власності на дану квартиру. 05.09.2019 року позивач зареєстрував своє право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач з 31.05.2016 року зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , але з моменту реєстрації в ній не мешкає, за адресою реєстрації не з`являється, а з 01.01.2017 року жодної участі в утриманні квартири не приймає, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач, згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири між ними не досягнуто. Сума сплачена позивачем за вказаний період склала 21669,92 грн. Оскільки відповідач була співвласником спірної квартири до 05.09.2019 року і повинна була нарівні з позивачем сплачувати комунальні послуги на її утримання, просив стягнути з відповідача на свою користь вартість сплачених ним комунальних послуг за період з 01.01.2017 року по 31.08.2019 року в сумі 10834,96 грн, а також суму сплаченого судового збору 768,40 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав та пояснив суду, що комунальні послуги це опалення, утримання житла та прибудинкової території та вивіз ТБО. З відповідачем він не спілкувався з приводу сплати комунальних послуг та погодився з квитанціями комунальних служб. Договору між сторонами щодо сплати комунальних послуг немає. Вважає, що відповідач повинна сплатити за вивіз ТБО, тому що квартира у спільній власності. Він також там не мешкав та вимушений був сплатити за комунальні послуги. Квитанції за комуналку кладуть на поштові ящики. Поштовий ящик відчинений, ключа від нього немає.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, згідно з яким позовну заяву вона вважає безпідставною та необґрунтованою, а тому такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. По-перше, в квартирі крім неї з 03.05.2017 року зареєстрована ОСОБА_5 1992 року народження та з 13.09.2016 року ОСОБА_7 1989 року народження, які є дітьми позивача та теж повинні нести обов`язок по сплаті комунальних послуг. По-друге, квартира не перебуває у її власності офіційно з 20.03.2019 року часу укладення мирової угоди. Крім того, вона не проживала у квартирі жодного дня, що підтверджується актом з місця проживання № 8 від 29.11.2019 року, а тому не отримувала комунальних послуг. Оскільки вони з позивачем перебували у шлюбі до 20.04.2018 року, то всі зобов`язання сім`ї вважаються виконаними сім`єю, а не особисто позивачем, договору про порядок користування квартирою між ними укладений не був. Крім того, вважає помилковим посилання позивача на ч.3 ст.528 ЦК України, оскільки у цьому випадку до іншої особи переходять права кредитора в зобов`язанні і застосовуються положення ст.ст.512-519 ЦК України. Тобто, якщо комунальна організація вважає необхідним пред`явити до неї вимогу, то це право належить лише комунальній організації. За ст.541 ч.1 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Крім того, установивши, що майно належить відповідачам на праві спільної власності, судом не можуть бути застосовані положення ст.ст.160, 162 ЖК УРСР (постанова ВСУ від 04.11.2015 року № 6-734цс15). Відсутнє право вимоги комунального підприємства до неї, оскільки вона фактично не отримувала комунальних послуг у зв`язку зі своїм не проживанням у цій квартирі, що належить до предмета доказування у справі (постанова ВС № 75012850/16-ц).

В судовому засіданні відповідач пояснила, що вона не була власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира придбана в період їх з позивачем шлюбу. Ключі від цієї квартири в неї були, але не було ключів від під`їзду та поштової скриньки. Вона у цю квартиру привезла неробочий телевізор, тумбочку, ліжко, 2 пари капців. Двері у під`їзд відчинили сусіди. У цій квартирі вона не мешкала. Коли позивач був у ОСОБА_8 , вона оплачувала комунальні послуги. Вона вважає, що з 01.01.2017 не повинна оплачувати комунальні послуги, оскільки вони з позивачем були на той час вже розлучені, а між ними був договір. Вона не мешкала у цій квартирі та відповідно не користувалася житлово-комунальними послугами, квитанцій не отримувала тому вимоги позивача безпідставні.

Представник відповідача з позовом не погодився у повному обсязі повністю, оскільки коли сторони проживали спільно, відповідачка сплачувала ці послуги самостійно, під час перебування позивача у ОСОБА_8 , після цього не сплачувала.

Третя особа, ОСОБА_5 , до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, рішення винести на розсуд суду.

Інших клопотань, в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

На підставі ухвали судді від 02.12.2019, позовна заява залишена без руху з наданням строку для виправлення недоліків, які були усунуті 05.12.2019.

05.12.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 09.00 год 03.01.2020, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

На підставі ухвали судді від 03.01.2020 року, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучена ОСОБА_5 , розгляд справи у зв`язку з цим відкладений на 09.00 год 30.01.2020.

У судовому засіданні 19.02.2020 року судом не залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунального підприємства «Служба єдиного замовника», Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», Приватного підприємства «Екобуд-сервіс».

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 07 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 211 (а.с. 9).

Під час перебування у шлюбі, 22.11.2012 року ОСОБА_9 придбана квартира загальною площею 41 м2, в тому числі житловою 26,1 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 12, 13-14).

На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 20.04.2018, яке набрало чинності 24.05.2018, шлюб між сторонами розірваний (а.с. 15-16).

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 20.03.2019, яка набрала чинності 20.03.2019, затверджена мирова угода, згідно з якою майно між сторонами поділено наступним чином: шляхом поступки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 сплачує у перебігу одного календарного дня з моменту затвердження угоди ОСОБА_6 грошову компенсацію 1/2 частки вартості двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 75000 грн; шляхом поступки ОСОБА_1 , ОСОБА_6 визнає за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18, 19).

20.03.2020 року, згідно з умовами мирової угоди, ОСОБА_6 отримала 75000 грн, про що надала власноручно написану розписку (а.с. 20).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 179868123 від 05.09.2019, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 02.09.2019 за позивачем на підставі ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 20.03.2019 (а.с. 21).

Згідно з актом з місця проживання від 29.11.2019, ОСОБА_6 1972 року народження зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає з 2016 року по теперішній час (а.с. 23).

Позивачем за період з січня 2017 року по серпень 2019 року сплачено комунальних платежів на загальну суму 21669,92 грн., а саме: за 2017 рік січень 1627 грн, лютий 1458 грн, березень 985 грн, квітень, травень, червень 163 грн та 300,40 грн, липень 192 грн, серпень 25,42 грн, вересень 17 грн, жовтень 347 грн, листопад 1116,04 грн; за 2018 рік січень 2598,81 грн, лютий 1308,68 грн, березень 1443,87 грн, квітень 211,80 грн, червень 163,20 грн, липень 88,10 грн, серпень 88,10 грн, вересень 88,10 грн, жовтень 245,80 грн, листопад 1516,40 грн, грудень 1295,12 грн; за 2019 рік січень 1791,99 грн, лютий 1339,97 грн, березень 1012,95 грн, квітень 649,20 грн, травень 1038,95 грн, червень 88,10 грн, липень 156,64 грн, серпень 156,64 грн (а.с. 24, 25-61).

Згідно з довідкою від 28.12.2019, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , були зареєстровані син позивача ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.09.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03.05.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , колишня дружина позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 31.05.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 79).

V. Оцінка суду.

Вислухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набуло чинності 24.05.2018, то до 24.05.2018 сторони перебували у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч.2 ст.65 СК України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя.

Згідно ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Як пояснили сторони по справі, жодних договорів між ними щодо користування спірною квартирою, укладено не було, тому суд вважає, що у період з 01.01.2017 до 24.05.2018, оплата комунальних платежів була за взаємною згодою подружжя і стягнення половини вартості цих витрат з іншого подружжя, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Починаючи з 24.05.2018, сторони вже не перебували у шлюбі та з 20.03.2019, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала тільки позивачу. Реєстрація права власності на цю квартиру позивачем за собою лише 02.09.2019, не тягне наслідком зобов`язання відповідача утримувати свою колишню власність, право на яку позивач зареєстрував за собою більш ніж через півроку, до того ж строку реєстрації право власності за собою не встановлено.

Згідно ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку придомову територію.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються КМУ, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до вказаних норм повинні нести витрати по утриманню своєї квартири та будинку, де розташована їх квартира.

Заперечення відповідача щодо того, що вона там не мешкає та відповідно не отримувала комунальних послуг не ґрунтуються на законі, оскільки утримувати свою власність вона повинна незалежно від того, чи вона там мешкає, зареєстрована чи знаходяться у квартирі її речі.

Позивачем була сплачена нарахована плата по утриманню житла та прибудинкової території за період з 24.05.2018 по 19.03.2019 у сумі 816,42 грн та за отримання теплової енергії за цей же період у сумі 6323,59 грн.

Згідно п.4 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Оскільки позивачем було виконане зобов`язання відповідача перед Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» та ОСББ «Восточний-7», Приватного підприємства «Екобуд-сервіс» щодо сплати комунальних послуг, до позивача перейшли права вказаних осіб щодо сплати комунальних послуг відповідачем у 1/2 частці від сплачених сум.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: плата по утриманню житла та прибудинкової території за період з 24.05.2018 по 19.03.2019 у сумі 408,21 грн (816,42 / 2) та за отримання теплової енергії за цей же період у сумі 3161,80 грн (6323,59 / 2).

Між сторонами та підприємствами з надання комунальних послуг, існують фактичні договірні відносини з надання і отримання цих послуг на підставі відкритих особових рахунків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, тому позивач мав право на стягнення заборгованості, яка виникла за надані відповідачу комунальні послуги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач в односторонньому порядку порушила умови договору, який фактично з нею був укладений згідно відкритих особових рахунків відповідно до якого їй надавалися комунальні послуги.

Як вже зазначалося, згідно ст.151 ЖК України, власник квартири в багатоквартирному будинку зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенні ремонту. Це ж положення визначено в абз.3 п.7 Правил користування приміщеннями будинків, затвердженого постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, згідно якого власники квартир зобов`язанi оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За змістом ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам, тобто споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги і нести майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із договору надання послуг, одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Згідно ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час спірних правовідносин, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Відповідачем належних доказів щодо ненадання послуг або їх надання не в повному обсязі чи з неналежними характеристиками, не надано. Сама по собі відсутність у квартирі теплопостачання, водопостачання, газопостачання та енергопостачання не звільняє споживача від сплати на утримання будинку та прибудинкової території і за теплову енергію, де знаходиться його квартира.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги за період з 24.05.2018 по 19.03.2019 підлягають задоволенню.

Між тим, нарахування такої комунальної послуги, як вивіз твердих побутових відходів здійснюється на кількість зареєстрованих осіб у квартирі, а тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню за період з 24.05.2018 по 31.08.2019, оскільки відповідач знята з реєстрації лише 18.12.2019 та була зареєстрована у цей період лише вона.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач просить стягнути половину нарахованої суми з вивозу ТБО, то суд розглядає зазначену вимогу саме в цих межах.

Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню плата за вивіз твердих побутових відходів у сумі 99,18 грн. (198,35 / 2), де 198,35 грн. сума нарахованої плати за вивіз ТБО за період з 24.05.2018 по 31.08.2019.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: плата по утриманню житла та прибудинкової території за період з 24.05.2018 по 19.03.2019 у сумі 408,21 грн та за отримання теплової енергії за цей же період у сумі 3161,80 грн, а також плата за вивіз твердих побутових відходів за період з 24.05.2018 по 31.08.2019 у сумі 99,18 грн, всього 3669,19 грн.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, який в силу ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 260,47 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ч.3 ст.13 Конституції України, ст.ст.322, 369, 512, 514, 516, 525, 526, 544 ЦК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.65, 66, 68, 114 СК України, ст.ст.151, 162 ЖК України, п.7 Правил користування приміщеннями будинків, затвердженого постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 141, 258-259, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , третя особа: ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 про стягнення грошових коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за період з 24.05.2018 по 19.03.2019: витрати на плату за утримання житла та прибудинкової території у сумі 408,21 грн, витрати на вивіз твердих побутових відходів у сумі 64,16 грн, витрати на теплопостачання у сумі 3161,80 грн, усього 3634,17 грн, у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 257 (двісті п`ятдесят сім),85 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 24 лютого 2020 року.

Суддя: І. В. Петунін