ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2211/426/2012
Провадження № 22-ц/4820/1472/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Нетішинської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області в складі судді Ходоровського Б.В. від 09 квітня 2012 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

В березні 2012 року ОСОБА_1 звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що з січня 2007 року по 23 лютого 2010 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не виконує належно рішення суду про сплату аліментів на утримання дитини, внаслідок чого утворилася значна заборгованість, також ухиляється від участі у вихованні дитини та не цікавиться здоров`ям сина. При цьому ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , що підтверджується його заявою від 04 січня 2012 року, посвідченою нотаріусом. Висновком органу опіки та піклування також визнано за доцільне позбавити відповідача його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, позивач просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 квітня 2012 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі, поданій 03 серпня 2020 року, ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Вказує, що від виконання своїх батьківських обов`язків не ухилявся, оскільки неодноразово висловлював турботу про сина, бажання спілкуватися з ним та брати участь в його вихованні. На сьогоднішній день у нього відсутня заборгованість із сплати аліментів на утримання дитини. Вважає невмотивованим висновок органу опіки та піклування, оскільки він не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, та що таке рішення буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. Крім цього, зазначений висновок здійснений без врахування його думки. Посвідчуючи заяву у нотаріуса, він мав на увазі, що розгляд питання про позбавлення батьківських прав проводити без його участі, а не надання ним згоди на позбавлення його батьківських прав. Також вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав неповідомлення його про розгляд справи.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 23 лютого 2010 року.

Від цього шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою-розрахунком від 01 березня 2012 року №08-37/86 за період з 17 січня 2008 року по 01 березня 2012 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість із сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 7410,85 грн. (а.с. 8).

Згідно з заявою ОСОБА_2 , посвідченою приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок В.М. від 04 січня 2012 року за № 16, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справу про позбавлення його батьківських прав просить розглядати в його відсутності.

Висновком виконавчого комітету Нетішинської міської ради як органу опіки та піклування від 14 березня 2012 року №3/01-14/12 визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки той свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків - без поважних причин не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її навчанням, життям та здоров`ям, не підтримує родинні стосунки з сином, ухиляється від сплати аліментів та не надає будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а тому за сукупністю доказів наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду та відсутність підстав для позбавлення батьківських прав не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах і є безпідставними.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину передбачені ч.3 ст.181 СК України, згідно якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, зі змісту заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок В.М. від 04 січня 2012 року, вбачається, що він дійсно не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також просить справу про позбавлення його батьківських прав розглядати за його відсутності.

В апеляційному суді апелянт ствердив, що за півроку після одруження вони з позивачкою припинили спільне проживання і подружні стосунки. Надалі, проживаючи фактично в одному дворі з сином та його матір`ю, які мешкали в сусідньому будинку, він іноді бачився з сином, проте не брав у повній мірі участі у його житті та в його вихованні, оскільки мав напружені стосунки з його матір`ю.

При цьому апелянт не надав жодних доказів на підтвердження своєї участі у вихованні дитини, а також об`єктивних перешкод з боку позивачки у виконанні ним своїх батьківських обов`язків.

Апелянт також підтвердив, що усвідомлював зміст підписаної ним заяви, проте недостатньо був обізнаний про процедуру позбавлення батьківських прав.

Наведене спростовує його ж твердження, що посвідчуючи заяву у нотаріуса він мав на увазі, що розгляд питання про позбавлення батьківських прав проводитиметься без його участі, а не надання ним згоди на позбавлення його батьківських прав.

Справжність позиції ОСОБА_2 про небажання брати участь у вихованні сина і згоду на позбавлення батьківських прав підтверджується й подальшим його ставленням до сина, після ухвалення оскаржуваного рішення.

Так, як пояснив апелянт, позивачка з сином після прийняття цього судового рішення спочатку виїхали в Крим, а потім в Російську Федерацію, де проживають і досі. Він не підтримував зв`язку з сином, не приїздив до нього, лише деякий час у 2017 році спілкувалися в інтернеті. Зараз жодного спілкування з сином він не має.

Висновок виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 14 березня 2012 року №3/01-14/12 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також не спростовано достатніми та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина на лютий 2018 року чи на цей час не мають істотного значення.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця відділу ДВС Нетішинського міського управління юстиції від 01 березня 2012 року №08-37/86 за період з 17 січня 2008 року по 01 березня 2012 року ( на час вирішення спору) у ОСОБА_2 наявна заборгованість із сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 7410,85 грн. При цьому з часу нарахування аліментів на підставі рішення суду (17.01.2008 року) всього до сплати підлягало 10160,85 грн., з яких ним сплачено лише 2750 грн.

Апелянт підтвердив, що на цей час виконавчий лист про стягнення аліментів з нього на користь позивачки перебуває на примусовому виконанні, а він звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина.

Враховуючи нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчила про відсутність у нього наміру в подальшому змінити ставлення до дитини і належно виконувати свої батьківські обов`язки, та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_2 такий крайній захід як позбавлення його батьківських прав щодо сина.

Суд першої інстанції також обґрунтовано розглянув справу у відсутність відповідача, належно повідомленого про розгляд справи, врахувавши клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку із чим порушень норм процесуального права в ході розгляду справи у суді першої інстанції не встановлено.

З врахуванням усіх встановлених обставин справи апеляційний суд констатує, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина відповідає найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 квітня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 листопада 2020 року.

Судді Л.М. Грох

А.П. Корніюк

Т.В. Спірідонова