Дата документу 16.04.2020 Справа № 336/6137/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6137/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1044/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг від 06.02.2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач карткою скористалась, отримавши кошти, але умови договору не виконала, суму кредиту не повернула, а також не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, тому позивач просить стягнути з неї заборгованість у сумі 123 348,64 гривень та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 123 348,64 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 06.02.2008 року; судовий збір в сумі 1921 гривня.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористалась, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору.

З наданого позивачем розрахунку суд встановив, що ОСОБА_5 користувалась кредитною карткою до грудня 2016 року, а також здійснювала оплати за договором протягом часу з 2008 по 2018 рік (остання оплата 13.08.2018 року).

Проаналізувавши наданий банком розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на 31.08.2019 року у неї перед банком виникла заборгованість в загальній сумі 675 059,99 гривень, але позивачем заявлено вимогу лише про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 580 гривень та відсотками за користування кредитними коштами в сумі 110 768,64 гривень.

Стягуючи заявлену банком суму заборгованості у загальному розмірі 123 348,64 грн. з відповідача на користь позивача, суд виходив із того, що її розмір підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, яка не висловила своїх заперечень проти позову, не надавши відзиву.

В апеляційній скарзі зазначається про хибність таких висновків суду, оскільки відповідач, отримавши копію позовної заяви банку та ухвалу про відкриття провадження у цій справі, в межах строку для подання відзиву подала зустрічний позов, що фактично і є запереченням проти позову банку. Проте зустрічна позовна заява, на думку апелянта, безпідставно залишена судом без розгляду через пропуск строку.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається. що ОСОБА_1 отримала копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження у справі 23.11.2019р., та 04.12.2019р. подала до поштового відділення кореспонденцію на адресу суду, у якій містилась зустрічна позовна

заява з долученими документами, на підставі яких вона намагається спростувати доводи банку, яка надійшла до суду 06.12.2019р. ( а.с. 45-72).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І. від 26 грудня 2019р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском десятиденного строку, встановленого ухвалою від 23.11.2019р. для подання відзиву на позов.

Відповідно до вимог ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов протягом строку, встановленого для подання відзиву.

Але, визначаючи для подання відзиву строк у 10 днів, суд не звернув уваги на положення ч. 7 статті 178 ЦПК України, якою унормовано, що строк для подання відзиву не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, суд припустився процесуальних порушень, не прийнявши зустрічну позовну заяву, у якій відповідач зазначала про обставини, які мають суттєве значення для вирішення цієї справи, а також надала докази, які судом не були прийняті до уваги.

За таких обставин, колегія вважає, що суд безпідставно вважав, що відповідач не заперечувала проти позову та не спростовувала заборгованість.

В апеляційній скарзі зазначається, що є наявним рішення третейського суду, яким вже стягнуто з відповідача на користь Приватбанку суму заборгованості за кредитом, оформленим заявою від 06.02.2008р., яке виконано на теперішній час, але банк просить повторно стягнути з неї ту ж саму суму заборгованості, а також нараховані на вже стягнуте тіло кредиту відсотки за подальший період.

Перевіривши вказані доводи скарги та додані до неї та наявні в матеріалах справи документи, апеляційний суд вважає ці доводи такими, що заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог банку.

Так, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 27 березня 2015р. задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 06.02.2008р. у розмірі 21 177,33 грн., яка утворилась станом на 31.01.2015р. ( а.с. 106-107).

Вказане рішення третейського суду набрало законної сили.

Ухвалою Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2015р. задоволено заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 27.03.2015р. у справі за позовом Приватбанку до ОСОБА_1 ; видано виконавчий лист згідно з вказаним рішенням третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватбанку заборгованості у сумі 21 177,33 грн. та судових витрат на суму 250 грн. ( а.с. 108-109).

На підставі вказаної ухвали суду 19.10.2015р. був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений банком до примусового виконання, на підставі якого було відкрито ВП № 49200047.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кіорпе А.О. від 14.02.2019р. закінчено ВП № 49200047 у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

виконавчим листом № 200/16862/15-ц ( а.с. 50).

Отже, як в рішенні третейського суду, так і в новому заявленому у цій цивільній справі позові банку договірні відносини маються між тими ж сторонами та на підставі однієї тієї ж заяви від 06.02.2008р.

З рішення третейського суду вбачається, що заборгованість у ньому стягнуто за період з 06.02.2008р. по 31.01.2015р. в сумі 21 177,33 грн.

Перевіривши розрахунок банку у цій цивільній справі, колегія встановила, що саме така заборгованість утворилась станом на 31.01.2015р., яку повторно заявлено банком до стягнення з відповідачки, яка вже була стягнута рішенням третейського суду, яке виконано.

Отже, на момент звернення з позовом до суду у цій справі 26.09.2019р. відповідачем було виконано рішення третейського суду та погашено стягнуту ним заборгованість за цим же договором, яка утворилась станом на 31.01.2015р. в сумі 21 773,33 грн.

Згідно до вимог ч. 1 статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції , яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у передбачених статтею 255 ЦПК України випадках.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо встановлено обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього кодексу.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

З огляду на вище наведені обставини та вимоги вказаних процесуальних норм, справа в частині позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором, оформленим заявою від 06.02.2008р., яка утворилась станом на 31.01.2015р. в сумі 21 177,33 грн. слід закрити, скасувавши ухвалене судом рішення в цій частині.

В апеляційній скарзі зазначається також, що суд безпідставно стягнув відсотки, нараховані після стягнення рішенням третейського суду всієї заборгованості за тілом кредиту, що суперечить правовій позиції ВС, яка не була врахована судом першої інстанції при вирішенні справи.

Перевіривши вказані доводи, колегія вважає їх спроможними з огляду на наступне.

З матеріалів справи, зокрема, із розрахунку, складеного позивачем, та виписки про рух коштів по картрахунку вбачається, що після стягнення заборгованості з ОСОБА_1 рішенням третейського суду вона більше не користувалась кредитними коштами, а лише здійснювала погашення стягнутої судом заборгованості.

Але банк продовжив нарахування відсотків після стягнення рішенням третейського суду тіла кредиту до 31.08.2019р., які просив стягнути у цьому позові, та суд задовольнив ці вимоги.

Проте колегія наголошує на тому, що мається з цього приводу правова позиція ВП ВС, висловлена у постанові від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, тому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція підтримана у постанові КЦС ВС від 20.02.2019р. у справі № 758/13462/15-ц, в якій зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюються порядок, умови та строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялись. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, позивач неправомірно нараховував на те ж саме тіло кредиту відсотки, обумовлені договором, після ухвалення рішення третейського суду, яким стягнуто це тіло кредиту та нараховані на час його ухвалення відсотки.

В такому разі, припустившись неповноти у з`ясуванні обставин у цій справі, суд не встановив цих обставин, тому безпідставно стягнув з відповідача на користь банку відсотки за період з 01.02.2015р. по 31.08.2019р., обумовлені договором.

Тому рішення в цій частині у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні цих позовних вимог банку.

Приймаючи нове рішення, колегія відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі, які повністю підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок банку, позов якого задоволенню не підлягає.

Відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн. ( а.с. 117), які слід стягнути з банку на її користь.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 376, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року у цій справі скасувати.

Закрити провадження у справі за позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, оформленим заявою від 06.02.2008р., яка утворилась станом на 31.01.2015р. в сумі 21 177,33 грн.

В задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованим у періоді з 01.02.2015р. по 31.08.2019р. за цим договором відмовити.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 881 ( двох тисяч вісімсот вісімдесят одної) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 16 квітня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.