Провадження № 2/243/182/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 лютого 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, яка обґрунтована тим, що 04.10.2014 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу сторони почали проживати у будинку батьків позивача в смт. Золочів. Від шлюбу ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте сімейне життя не склалося і рішенням суду від 24.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач переїхав проживати до міста Краматорська, де він проживав до одруження. Після того як відповідач переїхав позивачем ставилося питання щодо надання матеріальної допомоги на утримання доньки, проте ніякої допомоги відповідач не надавав, у зв`язку із чим рішенням суду від 16.11.2015 року на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини. Вказує, що після винесення рішення відповідач жодного разу не сплатив аліменти, а лише одноразово у 2017 році надіслав позивачу матеріальну допомогу в сумі 600 гривень. У зв`язку із несплатою аліментів заборгованість складає 73884,23 гривень.

Більше чотирьох років відповідач мешкає окремо від ОСОБА_1 та доньки, не навідує дитину, матеріально не підтримує, не цікавиться донькою, не приймає участі в її вихованні, не телефонує, не цікавиться станом її здоров`я. З його боку як батька, повністю відсутнє піклування про ОСОБА_3 і ним не виконуються батьківські обов`язки щодо доньки.

Крім того, позивач зверталася до ОСОБА_2 із проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, однак відповідачем було проігнороване дане прохання. Вважає, що така позиція відповідача як батька шкодить інтересам доньки та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. На підставі викладеного просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розгляд справи провести без її участі та вказала, що проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.50).

Представник Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що просить справу розглянути без його участі. Також надав Висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , згідно якого представник вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44, 61-62).

Згідно ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.02.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 24.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.15-16).

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2015 року і до повноліття дитини (а.с.13-14).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом Золочівського районного суду № 622/124115-ц від 06.03.2017 року, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам починаючи з 02.10.2015 року станом на 30.06.2019 року складає 73884,23 гривень (а.с.9).

Як слідує з довідки Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 01.07.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_4 (а.с.8).

Згідно довідки Золочівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 Золочівської селищної ради від 11.07.2019 року, ОСОБА_2 не брав участі у вихованні ОСОБА_4 , заклад дошкільної освіти не відвідував жодного разу, не приводив дитину до дитячого садка і не забирав її, не відвідував батьківські збори та не приймав участі у заходах закладу, не спілкувався з вихователями групи, яку відвідує ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації від 21.01.2020 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно її виховання.

Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про

практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що матеріалами справи достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що ОСОБА_2 протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, не займається її вихованням, не спілкується із нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримує належно в матеріальному плані, не цікавиться станом її здоров`я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини турботи та уваги, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду.

Доказів, які б спростовували такі доводи позивача ОСОБА_2 до суду не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень (а.с.2).

Отже, оскільки позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.ст. 19, 150-151, 164-165 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький