Справа № 423/1661/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року

Попаснянський районний суд Луганської області

в складі:

головуючого судді: Архипенко А.В.

за участю секретаря Іваненко С.П.,

розглянувши скаргу Публічне акціонерне товариство Родовід Банк (скорочене найменування - АТРодовід Банк) на постанову державного виконавця Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення виконавчого документу,-

встановив:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу, а саме: виконавчого листа за рішенням Попаснянського районного суду від 25.04.2012 року за позовом прокурора в інтересах ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.05.2017 року отримав постанову про повернення виконавчого документу від 11.05.2017 року, винесену Державним виконавцем Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області Селезньовим А.Г. із формулюванням причини повернення: «в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника»

В поданій скарзі скаржник зазначив, що державний виконавець не вжив всіх заходів, передбачених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» і тому це призвело до порушень прав АТ «Родовід Банк».

В поданій скарзі скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця, скасувати вищезазначену постанову державного виконавця Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області Селезньова А.Г. від 11.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаржник у поданій заяві просив розглядати справу без його участі, підтримав свої вимоги.

Державний виконавець Селезньов А.Г. надав заперечення на подану скаргу.

В запереченні зазначено, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що згідно даних, зазначених у виконавчому листі боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а згідно даних, наданими Первомайською ОДПІ ГУДФС у Луганській області було встановлено, що РНОКПП НОМЕР_1 , присвоєно громадянину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто зовсім іншій особі. Зазначена інформація доводилась до відома стягувача(надання інформації від 08.06.2016 року № 5898 копія додається), - однак стягувач жодним чином не відреагував на дану невідповідність.

Скаржником зазначено, що державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п.5 ч.1 ст.37 вказаного Закону з формулюванням резолютивної частини в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, - а саме дана норма закону не застосовується у випадках коли виконанню підлягають виконавчі документи, за якими мають бути стягнені кошти, та що у постанові не перераховано, які саме заходи були здійснені.

Дане твердження є хибним, оскільки у п.5 ч.1 ст.37 вказаного Закону щодо повернення виконавчого документу стягувачу зазначено, що якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника), - але ж у даному випадку зазначене рішення суду неможливо виконати без участі та без наявності самого боржника, а боржника у даному випадку неможливо ідентифікувати. Зазначення у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу переліку заходів, які були здійснені не передбачено формою даної постанови.

Також скаржник посилається на порушення державним виконавцем вимог ст.10 вказаного Закону стосовно проведення заходів примусового виконання рішення, але як же їх можливо проводити, оскільки не встановлено особу боржника! Тобто заходи примусового виконання рішення проводились, але ж відносно особи-боржника, зазначеної у виконавчому документі ОСОБА_2 , а як же бути з ОСОБА_3 ???

Щодо твердження скаржником про порушення державним виконавцем вимог ст. 18 вказаного Закону, - то п.10 ч.3 ст.18 вказаного Закону стверджує, що державний виконавець має право, а не обов`язок: звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення. Стягувач жодним чином не відреагував на невідповідності по батькові боржника(інформація стягувачу від 08.06.2016 року № 5898 копія додається), жодних документів до відділу не надавав, виправити помилку у виконавчому документі не намагався. А також, зазначений виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання повторно, а попередньо він був повернутий 04.06.2013 року за такою ж самою резолютивною частиною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу неможливо встановити особу боржника !!! (відмітка на виконавчому документі та витяг з ВП-Спецрозділ-додається).

У відповідності до Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

А також незрозумілим є предмет подачі даної скарги, оскільки згідно п.2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.05.2017 року зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до примусового виконання, у строк до 11.05.2020 року!!! Тобто враховуючи вимоги Закону України Про виконавче провадження даний виконавчий документ вже на наступний день, після його отримання стягувачем, міг бути повторно направлений на адресу відділу для примусового виконання.

До заперечення держави виконавець надав копії матеріалів, які підтверджують викладені у запереченні відомості.

Державний виконавець також просив розглядати справу без його участі, просив відмовити у задоволенні скарги.

Скаржник отримав надане заперечення, ніяких пояснень після чого не надав, ніякої позиції після отриманого заперечення не висловив.

На підставі ст.450 ЦПК України - суд розглядає дану справу без участі сторін, оскільки вони повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляді скарги, свої позиції виклали письмово і їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дана скарга розглядається в порядку ст.447-451 ЦПК України.

Строку звернення до суду із дійсною скаргою, відповідно до вимог ст.449 ЦПК України дотриманий.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України - судом встановлено, що в поданій скарзі скаржник зазначив в повному обсязі ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що державний виконавець не виконав всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення та не зазначив в чому саме полягає невжиття заходів державного виконавця ОСОБА_4 в конкретному виконавчому провадженні.

На думку суду таке обгрнтування скарги є неграмотним в розумінні вимог ЦПК України , проте як державний виконавець в своєму заперечення обґрунтував, що він виконав при здійснення примусових заходів в межах конкретного виконавчого провадження та довів, що відомості щодо особи-боржника ОСОБА_2 мають протиріччя щодо персональних ознаків ( незбігаються РНОКПП та по-батькові особи), про що було доведено скаржнику і в даному випадку саме скаржник мав бути зацікавленим у правильному зазначенні персоніфікованих даних боржника для подальшого виконання судового рішення.

Також, скаржник не скористався своїм правом щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, хоча мав на це достатньо часу - до 11.05.2020 року, відповідно до вимог законодавства.

А так, згідно вимогст.452 ЦПК України - судом встановлено, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документу, а саме: виконавчого листа за рішенням Попаснянського районного суду від 25.04.2012 року за позовом прокурора в інтересах ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором була прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, право заявник не було порушено, в зв`зку із чим суд вважає необхідним відмовити в задоволення поданої скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.451 ЦПК України - суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги Публічне акціонерне товариство Родовід Банк (скорочене найменування - АТРодовід Банк) на постанову державного виконавця Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про повернення виконавчого документу в межах виконавчого провадження за рішенням Попаснянського районного суду від 25.04.2012 року за позовом прокурора в інтересах ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дана ухвала може бути оскаржена.

Особи, які беруть участь у справі але не були присутні при проголошенні ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 15 днів з моменту отримання її копії.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко