ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5316/20 Справа № 208/2681/19 Головуючий у першій інстанції: Похваліта С.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2017 року та 20 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 20 січня 2017 року позивач є власником усього магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення придбане для провадження підприємницької діяльності. 26 січня 2017 року позивач хотіла потрапити в свій магазин, але з невідомих причин в магазині перебував ОСОБА_3 , який незаконно захопив приміщення магазину та користувався ним у своїх цілях, добровільно звільнити приміщення він відмовився. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишено без змін рішення Заводського районного суду м. Дніпропродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення магазину. Позивач зазначає, що 11 березня 2019 року ОСОБА_3 самостійно звільнив приміщення магазину. У зв`язку з тим, що позивач не могла користуватися своїм майном в період з 26 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік та отримувати від його користування прибуток, вона вважає, що відповідач завдав їй збитки своїми неправомірними діями у вигляді упущеної вигоди. Підтвердженням розрахунку вини втрат (упущеної вигоди) є висновок судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 02 квітня 2019 року, що становить 68860,00 грн, а за період з 26 січня 2017 року по 11 березня 2019 рік становить 146022,84 грн. Тому, позивач просила стягнути з відповідача втрачену вигоду (упущену вигоду) в розмірі 146022,84 грн та сплачений судовий збір.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 є власником магазину за адресою: АДРЕСА_1 на підставі двох договорів купівлі-продажу 1/2 частки магазину від 17 січня 2017 року та від 20 січня 2017 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.11-12,13-14, 15-20).

З пояснень представника позивача вбачається, що 26 січня 2017 року ОСОБА_1 не змогла потрапити в приміщення вищевказаного магазину, оскільки в ньому перебував ОСОБА_3 , який користувався приміщенням магазину у своїх цілях, добровільно звільнити приміщення відмовився.

13 листопада 2017 року рішенням Заводського районного суду м.Дніпропродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити приміщення магазину були задоволені, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року рішення залишено без змін.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 самостійно 11 березня 2019 року звільнив приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , що визнано сторонами.

На підтвердження позову суду надано висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №923/03-19 від 02 квітня 2019 року, згідно якого вартість доходу можливо отриманого за рік, при здачі в оренду окремої нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням ремонту в магазині, становить 69860 грн. (а.с.31-52).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №205/5667/16-ц (провадження №61-14640св19).

Згідно статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Позивачем не доведено можливість отримання доходу саме в результаті передання приміщення вищевказаного магазину в оренду; не надано доказів попиту щодо орендування саме вказаного нежитлового приміщення; не представлено копії відповідних договорів з певними умовами. Отже, позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати заявлені у позові доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді