КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/112/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповіднику про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Новак Р.В.,-

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що працювала у НаціональномуКиєво-Печерському історико-культурному заповіднику з 1976 року.

Наказом від 31 липня 2017 року № 310-0 була звільнена з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу історії та археології у зв`язку із закінченням дії контракту відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем порушено законодавство про працю.

Просила: поновити її на роботі в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді старшого наукового співробітника відділу історії та археології з 31 липня 2017 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 40 000 грн 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про поновлення її на роботі в Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику на посаді старшого наукового співробітника відділу історії та археології, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, та зобов`язання відповідача виплатити борг за недораховані при звільненні 4 дні відпустки, 1 день лікарняного, борг з матеріальної допомоги за 2016 рік, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник зазначає, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог законодавства із дотриманням процедури звільнення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник Національного Києво-Печерського історико-культурного заповіднику проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позову, оскільки не встановлено порушень прав позивача при звільненні.

Крім того судом першої інстанції вказано, що посилання позивача на норми ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ст. 172 КЗпП України до вказаних правовідносин не застосовуються.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 15 березня 1976 року сторони перебували у трудових правовідносинах.

01 серпня 2013 року між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником та ОСОБА_1 укладено контракт № 1, за умовами якого ОСОБА_1 приймається на роботу на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідного сектору історії Києво-Печерської Лаври науково-дослідного відділу історії Києво-Печерської Лаври та Заповідника наукової частини.

Наказом від 01 серпня 2014 року № 122-о продовжено ОСОБА_1 термін дії контракту № 1 від 01 серпня 2013 року, з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2017 року включно.

Відповідно до витягу з наказу від 02 червня 2015 року № 100-о ОСОБА_1 переведено на вакантну посаду старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу історії та археології з 02 червня 2015 року по 31 липня 2017 року.

Наказом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника від 31 липня 2017 року № 310-0 звільнено ОСОБА_1 з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу історії та археології, у зв`язку із закінченням дії контракту відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпПУкраїни.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що директором заповідника порушено Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», яким заборонено звільняти з роботи працюючих інвалідів без їх на те згоди та відмовляти їм в укладенні трудової угоди, звільнення відбулось під час хвороби позивача, відповідачем вчасно не ознайомлено з наказом про звільнення, відповідачем затримано видачу трудової книжки. Враховуючи, що відповідачем порушено процедуру звільнення, просила поновити її на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду.

Згідно зі ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов'язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно п. 18 контракту, укладеного між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником та ОСОБА_1 , строк дії контракту з 01 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року.

За два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк (п. 17 контракту).

26 травня 2017 року Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником повідомлено ОСОБА_1 про закінчення терміну дії додаткової угоди від 02 червня 2015 року № 2 до контракту № 1 від 01 серпня 2013 року.

Повідомлення від 26 травня 2017 року № 04/28-15 отримано ОСОБА_1 31 травня 2017 року.

Наказом від 31 липня 2017 року № 310-0 звільнено ОСОБА_1 з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу історії та археології, у зв`язку із закінченням дії контракту відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 призначено на посаду на підставі контракту, відповідно до умов якого сторонами було погоджено строк його дії, а саме по 31 липня 2017 року, тому звільнення ОСОБА_1 з 31 липня 2017 року за закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України є законним.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача виплатити борг за недораховані при звільненні 4 дні відпустки, 1 день лікарняного, борг з матеріальної допомоги за 2016 рік.

Утім матеріали справи не містять доказів, що судом першої інстанції було прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Суд не вирішував вказані позовні вимоги по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ про звільнення виданий під час перебування позивача на лікарняному, колегія суддів не приймає, оскільки звільнення працівника з підстав, установлених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не належать до тих, які законодавець спеціально визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу, а тому гарантії передбачені п. 11 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 жовтня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко