Справа № 442/4763/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/4061/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Курій Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2019 року в складі судді Грицай М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановила:

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 30.07.2009 уклала шлюб з відповідачем, у якому у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 31.05.2019 шлюб між ними розірвано. З цього часу відповідач участі у вихованні дітей не бере, кошти на їх утримання надавав частково, в розмірі 800 грн. на двох дітей. Державної допомоги на дітей не отримує і вони знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач іншої сім`ї не має, постійної роботи також. Він є інвалідом третьої групи загального захворювання. На даний час змінилось її матеріальне становище в гіршу сторону, а тому вирішила звернутись з даним позовом до суду.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.10.2019 просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 3500 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до законодавства на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову, а саме з 04.07.2019 до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 768,40 гривень судового збору в дохід держави.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що є інвалідом ІІІ групи з дитинства, отримує державну соціальну допомогу. Згідно із актом огляду МСЕК від 26.07.2018 року йому протипоказана важка фізична праця. Також, у нього виникли серйозні проблеми з очима, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні з 03.07.2019 року по 05.07.2019 року, проведена операція, на яку витратив 15710 грн. Крім цього, з 30.10.2019 року по 01.11.2019 року знову знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання очей.

У зв`язку із проблемами здоров`я, інвалідністю та проблемами з очима він не працює, оскільки медичними висновками йому протипоказані фізичні навантаження.

Заперечує посилання позивачки на те, що він продає автомобілі, оскільки немає такої можливості, а долучені оголошення не мають до нього відношення.

Звертає увагу, що суд не врахував його матеріального становища, оскільки йому виплачується соціальна допомога особі з інвалідністю, розмір якої з липня 2019 року складає 1564 грн., відтак розмір стягнутих аліментів перевищує розмір отриманої допомоги.

Просить врахувати, що на відпочинок їздив лише одного разу для лікування бронхіальної астми, при цьому це було під час перебування у шлюбі з позивачкою, вартість путівки складала 4125 грн.

Також, він проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, хворою, потребує кошти на лікування, а батько є пенсіонером.

В свою чергу, суд не врахував матеріальне становище позивачки, яка займається з персональним тренером у фітнес-клубі, закуповує спортивне харчування для покращення фігури. Позивачка їздить постійно на оздоровлення в Закарпаття, Херсонську область та Італію, постійно отримує допомогу від своїх батьків, володіє автомобілем HYUNDAI GETS, при цьому проживає у квартирі АДРЕСА_1 , придбаного за їх спільні кошти.

Разом з тим, бере участь в утриманні дітей, перераховує на їх утримання можливу суму 800 грн. щомісячно, а на прохання дітей щось купити, завжди або купляв, або повертав половину вартості.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, яким стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на кожну дитину, або у твердій грошовій сумі 800 грн. на утримання двох дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і місце розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 31 травня 2019 року.

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5,6).

Згідно із довідкою № 858 від 10.06.2019 року, виданою КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, позивачка ОСОБА_2 проживає разом із дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , які знаходяться на її утриманні (а.с. 7).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дітей не бере, кошти на їх утримання надавав частково, в розмірі 800 грн. на двох дітей, державної допомоги на дітей не отримує, діти знаходяться повністю на її утриманні.

Заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позов, а також оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 звертає увагу, що є інвалідом ІІІ групи з дитинства, отримує державну соціальну допомогу, згідно із висновком МСЕК йому протипоказана важка фізична праця, має серйозні проблеми з очима, через що він не працює, оскільки медичними висновками йому протипоказані фізичні навантаження. З врахуванням розміру соціальної допомоги особі з інвалідністю 1564 грн., вважає, що розмір стягнутих аліментів перевищує розмір отриманої допомоги.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з дитинства та йому призначено державну соціальну допомогу до 31.07.2020.

Згідно із довідкою, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення м.Дрогобич, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Дрогобицькому УПСЗН та отримує соціальну допомогу як інвалід ІІІ групи з дитинства; сума допомоги з січня 2019 року по липень 2019 року складає 10546 грн.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дітей, що власне відповідач не спростовує та визнає.

В свою чергу, відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд враховував стан здоров`я, вік та матеріальне становище відповідача - платника аліментів, який є молодою працездатною особою та має змогу надавати матеріальну допомогу дітям щонайменше у розмірі, гарантованому законом як мінімальний, оскільки, не маючи на утриманні інших непрацездатних осіб, здійснює інші витрати, зокрема, на відпочинок за кордоном, що підтверджується показаннями свідків та не спростовано самим відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, та зважаючи на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд стягнув з відповідача аліменти на доньку ОСОБА_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини її віку, та аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, враховуючи потреби та інтереси дітей, зокрема, стан здоров`я сина, а також можливості відповідача.

На переконання колегії суддів, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та право матері на отримання аліментів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати своїх дітей, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на їх утримання в судовому порядку.

В силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно і аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини її віку в сумі 1059 грн. щомісячно, а також аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України щодо стягнення з платника аліментів на утримання дитини мінімального гарантованого державою розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, доводи апелянта про те, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства, отримує державну соціальну допомогу, через протипоказання фізичних навантажень, він не працює, а розмір соціальної допомоги особі з інвалідністю перевищує розмір стягуваних аліментів, висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки окрім фізичних навантажень, інших протипоказань до праці він не має, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надав доказів наміру працевлаштуватися на роботу, яка не пов`язана із фізичним навантаженням, при цьому до центру зайнятості за допомогою у працевлаштуванні, відповідач не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Н.М. Курій