РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Дехтієвській Т.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІдеяБанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що 12.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідеябанк» 129 005,50 грн. заборгованості за кредитним договором № Z64.00602.003770563 від 20.03.2018 року.

На думку позивача, виконавчий напис вчинено із порушенням вимог чинного законодавства, а тому не підлягає виконанню.

Так, нотаріусом не встановлено безспірність суми заборгованості, не перевірено направлення боржнику письмових вимог.

Звертає увагу, що виконавчий напис вчинено на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якими вносились зміни до вищевказаного Переліку, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.06.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 4590, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зауважено, що 20.03.2018 року між сторонами укладено кредитний договір. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань боржником допущено заборгованість, за зверненням кредитора нотаріусом вчинено виконавчий напис

Відповідач вказує на обсяг документів, які долучено до заяви про вчинення виконавчого напису відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, що, на думку сторони, підтверджувало суму заборгованості та її безспірність.

Оскільки визнання за судовим рішенням нормативного акту не чинним в подальшому не супроводжувалось скасуванням рішення про його реєстрацію в порядку, визначеному Порядком скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 року № 32/5, відповідач стверджує, що постанова Кабінету Міністрів України за № 1172 діє в редакції з урахуванням внесених постановою за № 662 від 26.11.2014 року змін, а тому нотаріальна дія ґрунтовно спиралась на пункт 2 Переліку.

В судове засідання представником позивача подано заяву про можливість слухання справи у його відсутності.

Інші учасники не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом встановлено наступні обставин.

Між сторонами 20.03.2018 року укладено договір кредиту № Z64.00602.003770563, за умовами якого позивач ОСОБА_1 як позичальник отримала грошові кошти (кредит) в сумі 70500,00 грн. строком на 60 місяців, із зобов`язанням повернення з відсотками та сумою обслуговування кредиту.

Станом на день укладення угоди сторони визначили змінювану відсоткову ставку в розмірі 15 % річних.

Між сторонами виник спір, пов`язаний із виконанням умов кредитного договору.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 12.06.2019 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 4590, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІдеяБанк» заборгованості за відповідним кредитним договором, що виникла за період з 20.01.2019 року по 02.05.2019 року, в сумі 129005,50 грн., що включає:

-65277,70 грн. строковий основний борг;

-2082,70 грн. прострочений основний борг;

-6631,14 грн. прострочені відсотки;

-331,52 грн. строкові відсотки;

-2573,25 грн. строкова плата за обслуговування кредиту;

-24111,00 грн. пеня;

-1900,00 грн. плата а вчинення виконавчого напису.

Напис вчинено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Відповідно до ст.ст. 87-88 закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням позивача з приводу безпідставного застосування нотаріусом пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що визначали перелік документів у стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідчено угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір кредиту нотаріально не посвідчувався.

З приводу заперечень відповідача про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію нормативного акту з метою підтвердження його не чинності є необхідним зазначити наступне.

У відповідності до п.3 «Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 31.07.2000 № 32/5, скасування рішення про державну реєстрацію застосовується до нормативно-правових актів, які пройшли державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України або його територіальних органах, а також зареєстрованих нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними повністю або в окремій його частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з ч.2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 325 КАС України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З системного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що скасування рішення про державну реєстрацію, яке виконується в спосіб, визначений Порядком скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, є супроводжуючою вимогою, скерованою на нормотворчі та владно-адміністративні функції з метою усунення виявлених при судовому розгляді порушень, що призвели до визнання не чинним оскаржуваного нормативного акту (п.п. 4.2, 7 Порядку). Вказане не впливає на зміст юридично значущих наслідків ухвалення судового рішення, зокрема в частині встановлення часу нечинності нормативного акту.

Є підтвердженим також виникнення спору між учасниками з приводу суми заборгованості, що усуває можливість виконання виконавчого напису з огляду на вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності вимог.

Так, за змістом вчиненого напису підлягає до стягнення з боржника 24111,00 грн. пені.

За умовами договору (п.3.3.1) сторони визначили, що за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму (кредиту, відсотків, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15 % в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення плати з 61 дня по день повного погашення заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення.

За наданими розрахунками банком при нарахуванні пені застосовувався рівень відсоткової ставки, що перебільшує встановлений на період прострочення розмір облікової ставки НБУ. Так, в період з жовтня 2018 року ставка пені складала 237,25 %.

Суд погоджується із доводами позивача про можливість виникнення спору між сторонами з приводу розміру заявлених до стягнення сум.

Надаючи оцінку всім доказам в їх взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог та необхідності задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4590, вчинений 12.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «ІдеяБанк» заборгованості за кредитним договором № № Z64.00602.003770563 від 20.03.2018 року у розмірі 129 005,50 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІдеяБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов