Провадження № 2/686/1530/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020

26 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд у складі

головуючої судді:Чевилюк З.А.

секретаря Перун А.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 з підстав тривалої відсутності, відповідно до ст.ст. 391,405 ЦК України. ОСОБА_2 перебула в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 05 березня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , від якого народилось двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із створенням нової сім`ї та реєстрації шлюбу з іншим чоловіком ОСОБА_2 добровільно виселилась з квартири належної позивачу за адресою АДРЕСА_1 , забравши дітей, усі речі та без поважних причин відсутня у місці реєстрації близько 24 місяців поспіль.

Збереження реєстрації місця проживання відповідачів у квартирі позивача призводить до необґрунтовано завищених комунальних послуг за користування вказаним житлом, чим порушуються майнові права власника даного житла, що і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача усно уточнив позовні вимоги, у зв`язку із добровільним зняттям з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Просив визнати неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житлом, у зв`язку з тривалою відсутністю за вищевказаною адресою. ОСОБА_2 , діючи як законний представник неповнолітніх позов заперечила. Ствердила, що іншого житла на праві власності або праві постійного користування у неї та її дітей немає. Тимчасово вони користуються житлом, яке належить батькові нового чоловіка ОСОБА_2 , який згоди на реєстрацію дітей в ньому не дає. Визнання дітей такими, що втратили право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 порушить їх права та законні інтереси. Третя особа орган опіки та піклування надали висновок про недоцільність визнання малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом, оскільки це тягне за собою позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дітей, суперечить їх інтересам. Просили розгляд справи проводити за відсутності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами. Квартира належить позивачу на праві особистої приватної власності та набута в порядку спадкування. ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою припинено, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1.12.2016 року, справа №2/2218/2738/11686/19667/16-ц. Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

ОСОБА_2 перебуває в новому шлюбі з 22 червня 2019 року, що, зокрема, підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 проживає разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в помешканні нового чоловіка, що належить його батьку, який не погоджується на реєстрацію неповнолітніх дітей відповідача.

Суду не представлено та не здобуто в судовому засіданні будь-яких доказів на підтвердження перебування у ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві власності чи праві постійного користування іншого житла.

ОСОБА_2 добровільно знялась з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується поясненнями сторін, у зв`язку з чим позовні вимоги було уточнено, щодо визнання такими, що втратили право користування спірним житлом тільки дітей.

У ч.1 ст.4 ЦПК встановлено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, ОСОБА_3 позовні вимоги обґрунтовував тим, що неповнолітні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 29.07.2010 р. разом з їх матір`ю з серпня 2017 року без поважних причин не проживають у спірній квартирі, забравши усі речі з власної ініціативи виселились.

За положеннями ч.1 ст. 71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться всудовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.107 ЖК наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Неповнолітні відповідачі не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх непроживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.

ОСОБА_2 , ОСОБА_5 іншого житла, ніж спірна квартира, не мають.

У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Третя особа орган опіки та піклування надали висновок про недоцільність визнання малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом, оскільки це тягне за собою позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дітей, суперечить їх інтересам. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову щодо визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування належним позивачу майно та вважає за можливе відмовити у задоволені позову.

Керуючись ст.ст.319, 383,391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Повний текст виготовлено 28 лютого 2020 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк