Провадження №2/760/825/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Оксюти Т.Г.,

при секретарі - Горупа В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової Ірини Олександрівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Шпитковська Сабіна Валеріївна, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними довіреності та договору дарування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати недійсними довіреність від 20.10.2014 року зареєстровану в реєстрі за №596 посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. та договір дарування від 18.12.2014 року зареєстрований в реєстрі за №1824.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживав його син ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_2 та малолітні діти.

Приблизно у жовтні 2014 року до позивача зателефонувала дружина його сина ОСОБА_2 та попросила надати довіреність якою він повинен був уповноважити ОСОБА_5 на реєстрацію права власності на належну йому квартиру у новому реєстрі реєстраційної служби, у інакшому випадку позивач би втратив своє право власності.

20.10.2014 року позивач прибув до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. з метою складання вказаної довіреності.

Однак, на сьогоднішній день позивачу стало відомо, що довіреність ним була підписана не на реєстрацію права власності у новому реєстрі, а на дарування своєї ж квартири та в подальшому його квартира на підставі договору дарування від 18.12.2014 року була переоформлена на ОСОБА_2 .

Отже, внаслідок помилки та обману, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав і обов`язків сторін, вважає, що довіреність від 20.10.2014 року та договір дарування квартири від 18.12.2014 року слід визнати недійсними.

Також зазначив, що довіреність та договір дарування не відповідають ст.ст. 202, 237 ЦК України, а саме зміст суперечить актам цивільного законодавства, довіреність підписана позивачем внаслідок помилки, наміру дарувати належну йому квартиру не мав та довіреність не відповідає його внутрішній волі та його наміру подарувати квартиру.

Підписання довіреності відбулося внаслідок помилки, введення в оману, що зумовлено похилим віком, вадами зору, здоров`я, нещодавною втратою дружини.

З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 10.12.2015 року у справі відкрито провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2015 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

10.03.2016 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву в яких вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що ОСОБА_4 за власним вільним волевиявленням довіреністю уповноважив ОСОБА_5 бути його представником з усіма повноваженнями у відносинах з питань дарування належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Крім того, оспорювана довіреність була підписана особисто позивачем, вад зору ОСОБА_4 не має.

При складанні, підписанні та нотаріальному засвідчення довіреності від 20.10.2014 року, а також при укладанні договору дарування квартири від 18.12.2014 року, а ні ОСОБА_4 , а ні ОСОБА_5 , а ні ОСОБА_2 , а ні приватним нотаріусом не було порушено прав позивач, вказані правочини вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову.

13.04.2016 року від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. надійшли копії документів на підставі яких було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_5

18.04.2016 року від представника Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення в яких він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що за зверненням ОСОБА_2 розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.12.2014 року №838 було надано дозвіл на прийняття заявницею в дар трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , діду дітей.

У матеріалах справи наявні засвідчені приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. заяви позивача та ОСОБА_6 , який є сином позивача та батьком малолітніх дітей, датовані 19.11.2014 року та зареєстровані в реєстрі відповідно за №667, 666, що свідчить про одночасне відвідування нотаріальної контори вказаними особами. За змістом заяв позивача та його сина просили орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надати дозвіл на дарування належної позивачу квартири на ім`я ОСОБА_2 .

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до приватного нотаріуса, що свідчить про усвідомленість ОСОБА_4 своїх дій по відчуженню квартири.

22.09.2016 року від приватного нотаріуса КМНО Мартинюк С.В. надійшли належним чином завірені копії документів на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири від 18.12.2014 року за реєстровим №1824.

07.09.2018 року від позивача надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 року головуючим у справі визначено суддю Оксюту Т.Г.

12.08.2019 року в судовому засіданні за клопотання представника позивача було долучено висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року.

У судовому засіданні 20.11.2019 року визнано явку відповідача ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_4 обов`язковою.

10.01.2020 року від представника позивача надійшли клопотання про приєднання письмового доказу, про допит свідків в режимі відеоконференції та проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

13.01.2020 року від представника позивача надійшли клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 13.01.2020 року судом частково задоволено клопотання представника позивача про допит свідків та задоволено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

13.09.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про виклик експерта в судове засіданні та призначення судової психіатричної експертизи.

Також, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення в яких вона зазначила, що позивач усвідомлював значення своїх дій підписуючи довіреність на ім`я ОСОБА_5 , оскільки перед цим відвідував приватного нотаріуса для написання заяви до Органу опіки та піклування з метою надання дозволу ОСОБА_2 прийняти в дар квартиру АДРЕСА_1 .

13.08.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про приєднання доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених у письмових запереченнях.

Від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Шпитковської С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направив про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться письмові пояснення в яких він проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши думку учасників справи, допитавши свідків та експертів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 20.10.2014 року позивач ОСОБА_4 склав довіреність на ОСОБА_5 , якою уповноважив останню бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у відносинах з фізичними та юридичними особами в усіх органах, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, виду діяльності та господарювання, в тому числі в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в державним адміністраціях, органах приватизації, органах нотаріату, приватних нотаріусів, органах реєстраційної служи, органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, бюро технічної інвентаризації, об`єднаннях співвласників багатоквартирного будинку, житлово-експлуатаційних організаціях, органах електро-, газо-, тепло-, водопостачання, страхових компаніях, банківських, фінансових установах, зв`язку та телекомунікацій, операторів інтернет зв`язку, поштових відділеннях, з питань дарування належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. 20.10.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №596.

На підставі вказаної довіреності 18.12.2014 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шпитковською С.В., зареєстрований в реєстрі за №1824.

Позивач просив визнати недійсними довіреність від 20.10.2014 року зареєстровану в реєстрі за №596 посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. та договір дарування від 18.12.2014 року зареєстрований в реєстрі за №1824.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він в силу свого похилого віку, стану здоров`я, нещодавною втратою дружини, він допустив помилку та допустив введення його в оману щодо підписання спірної довіреності.

Вказані твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Позивач ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 24.01.2008 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.01.2008 року №38-С/КІ.

У вказаній квартирі проживав син позивача ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_2 та малолітні діти.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, явка якого була визнана обов`язковою, з ОСОБА_2 у нього жодних відносин не було. Усі дії пов`язані з укладанням довіреності на ім`я ОСОБА_5 здійснював його син ОСОБА_6 . Позивача син лише привозив до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О. у якого він підписував документи не читаючи їх. При цьому, при домовленості з сином він вважав, що підписує документи на здійснення від його імені реєстраційних дій стосовно права власності на квартиру у нових реєстрах, однак не пов`язану з відчуженням своєї квартири.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_6 , який був допитаний в якості свідка, він є сином позивача ОСОБА_4 . Його дружина ОСОБА_2 на початку 2014 року почала наполягати на тому, щоб він домовився з батьком про реєстрацію своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2 у нових реєстрах, оскільки без цього він буде позбавлений права власності, і виписав довіреність.

Попередньо домовившись зі своїм батьком (позивачем), ОСОБА_6 приїхав до м. Маріуполь та відвіз батька до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О., з якою про зустріч домовлялась ОСОБА_2 . У нотаріуса позивач підписав довіреність, не читаючи її, оскільки в силу свого похилого віку має вади здоров`я, а нотаріус повідомила, що вона не зобов`язана читати її у голос.

При цьому, позивач перебував у пригніченому стані, підписав документи, що надала нотаріус, а після цього як позивач разом з ним вийшли від нотаріуса Істомін В.В. по пошті відправив оригінал довіреності ОСОБА_2 не читаючи її також.

Восени 2014 року ОСОБА_2 виїхала з квартири АДРЕСА_1 , а у лютому 2015 року виселила ОСОБА_6 та змінила замки у квартирі, після чого ОСОБА_6 стало відомо про те, що вона стала власником квартири, яка належала його батьку.

Крім того, свідок ОСОБА_6 пояснив, які саме дії спонукали ОСОБА_2 на набуття квартири АДРЕСА_1 у власність.

У березні 2014 році ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_8 , батьком якої був записаний син позивача ОСОБА_6 , оскільки він перебував з нею у шлюбі та дійсно вважав себе батьком. Однак, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року визнано ОСОБА_9 батьком дитини ОСОБА_10 , народженої ОСОБА_2 та внесено відповідні зміни до актового запису.

Отже, ОСОБА_2 знаючи про те, що син позивача ОСОБА_6 не є батьком дитини ОСОБА_8 , не маючи постійного житла, вирішила заволодіти майном позивача, який перебував у пригніченому стані після смерті своєї дружини та в силу похилого віку, маючи проблеми зі здоров`ям, довіряючи своєму сину підписав оспорювань довіреність.

Оцінюючи покази свідка, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідок не заінтересований в справі і підстав для обмови відповідача у нього немає, його покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Крім того, вказаних тверджень не спростувала в судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Обставини зазначені свідком ОСОБА_6 підтверджуються рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2016 року, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року, постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2019 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_9 то суд не приймає їх до уваги, оскільки його судження є такими, що не розкривають об`єктивної картини справи. Крім того, вони не спростовують висновків суду, щодо вирішення даного спору, а тому суд критично ставиться до даних ним пояснень і бере їх до уваги лише в частині загального опису подій, які передували зверненню до суду.

Встановлено, що за замовленням представника позивача ОСОБА_1 Державною установою «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» складено висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року відповідно до якого ОСОБА_4 страждав під час підписання довіреності 20.10.2014 року на органічне ураження головного мозку (внаслідок гіпертонічної хвороби, гострих порушень мозкового кровообігу) із слабоумством та депресивним розладом.

За своїм психічним станом ОСОБА_4 не міг під час підписання довіреності 20.10.2014 року усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_4 на даний час спостерігаються наступні психологічні особливості: торпідність, ригідність, докладність, конкретність мислення, підвищена виснажливість психічних процесів, лабільність емоцій та виражене інтелектуально-мнестичне зниження, а також імпульсивність в прийнятті рішень, безпосередність поведінки, схильність переносити свій минулий досвід на вирішення сьогоденних проблем, зниження здатності до навчання нового та адаптації в нових ситуаціях, виражене зниженням здатності до прогнозування віддалених наслідків своїх дій, що є правом виявленого у нього психічного розладу - органічного ураження головного мозку (ГХ, ГПМК 2013 р.) із слабоумством.

У досліджувальний період у ОСОБА_4 на фоні негативних психогенних факторів (смерті дружини) спостерігалася декомпенсація наявного в нього психічного розладу (органічного ураження головного мозку судинного ґенезу) у вигляді інтелектуально-мнестичного зниження та вираженої депресивної симптоматики, які суттєво вплинули на його психічну діяльність і поведінку та позбавила здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_4 за своїм психічним станом не був здатний повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями в період підписання довіреності 20.10.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, а при сукупності умов, передбачених частиною 1 статті 103 ЦПК України, а саме: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, експертизу у справі призначає суд.

Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи, зазначає стаття 105 ЦПК України.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в судовому засіданні проти вказаного висновку судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року заперечувала зазначивши, що результати експертизи є сфальсифікованими.

В судовому засіданні були допитані експерти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили висновки зроблені ними у висновку №77 від 30.05.2019 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду

За правилами, передбаченими ст. ст. 102, 103, 104, 107 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Оцінивши висновок судово-психіатричного експерта №77 від 30.05.2019 року, виконаний на замовлення представника позивача, в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі, а твердження представника відповідачів щодо сфальсифікованості результатів є надуманими.

Крім того, з виписки з медичної картки №4537 стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.04.2015 року по 16.04.2015 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КУ «МГБ №2» з діагнозом «ИБС. Атеросклеротический кардиосклероз. Н1 с сохраненной систолической функцией л/ж (ФВ-56%). Гипертоническая болезнь 2 ст, медленно - прогрессирующее течение. Сосудистый криз от 07.04.2015 г. Риск 4».

З довідки медичного центру «Адастра» від 26.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 страждає на «возрастную макулодистрофию сухая форма, начальную катаркту».

Слід зазначити, що вікова макулярна дистрофія ( ВМД ) складає одну з основних причин слабобачення і сліпоти.

Катаракта (лат. Cataracta від др.-грец. КбфбссЬкфзт - «водоспад») - офтальмологічне захворювання, пов`язане з помутнінням кришталика ока і яка викликає різні ступені розладу зору. Найбільш частим симптомом катаракти є зниження гостроти зору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У пункті 20 цієї постанови роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Суд вважає, що позивач помилився щодо природи правочину, який вчиняв та щодо прав і обов`язків, які він надавав ОСОБА_5 .

Помилка - це суб`єктивний, внутрішній стан особи.

Враховуючи похилий вік позивача, поганий стан здоров`я, в якому перебував позивач, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів щодо помилки відносно видачі довіреності на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідно до Вікіпедії помилка - це ненавмисне, забудькувате відхилення від правильних дій, вчинків, думок; різниця між очікуваною або виміряної і реальною величиною.

Подальші дії позивача, а саме вимоги повернення майна у свою власність, оскільки він має право отримувати за адресою цієї квартири медичне та соціальне обслуговування, свідчать про те, що він не мав наміру його відчужувати, що вказує на те, що при вчиненні довіреності він допустив помилку, надаючи цією довіреністю відповідні права ОСОБА_5 .

Враховуючи, що позивач є особою похилого віку, має вади зору, згідно висновку експерта на момент складання довіреності 20.10.2014 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також врахувавши обставини, що передували посвідченню довіреності та укладенню спірного договору дарування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що довіреність від імені ОСОБА_4 на ім`я повіреної ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвіновою І.О. 20.10.2014 року за реєстровим № 596 повинна бути визнана недійсною.

Оскільки договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між дарувальником ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , та обдарованою ОСОБА_2 , посвідчений 18.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В. за реєстровим № 1824, вчинений на підставі довіреності, яка є недійсною, договір не відповідав волі ОСОБА_4 , то він також повинен бути визнаний недійсним.

Що стосується пояснень представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 стосовно того, що перед укладання договору дарування ОСОБА_4 у нотаріуса були складені на ім`я Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві адміністрації заяви про надання дозволу ОСОБА_2 прийняти у дар квартиру АДРЕСА_1 , то вони спростовуються дослідженими у судовому засідання доказами.

Слід зазначити, що справа в провадженні суду перебуває тривалий час.

В ході розгляду справи вбачаються ознаки введення ОСОБА_13 в оману позивача, через свого колишнього чоловіка (сина позивача) ОСОБА_6 , стосовно укладеної довіреності та правових наслідків, що настали за нею.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підписуючи довіреність та в подальшому підписуючи заяви у нотаріуса за вказівкою свого сина ОСОБА_6 , який в свою чергу виконував доручення своєї колишньої дружини ОСОБА_13 , був введений в оману та не бажав настання таких наслідків як відчуження квартири.

Крім того, з пояснень ОСОБА_5 вбачається, що з нею домовлялась саме ОСОБА_2 . Позивача ОСОБА_4 вона не знає та не бачила. За рекомендацією ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Донецької області Літвінової І.О., яка в подальшому посвідчила оспорювану довіреність від 20.10.2014 року.

Отже, посилання представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінова І.О. не відслідковує порушення прав власників, суд вважає, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частинах, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору 730,80 грн. та витрат пов`язані з розглядом справи (направлення поштою копій заяв та клопотань) 170,00 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202, 203, 207, 215, 229, 237, 245 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 20.10.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Літвінової Іриною Олександрівною, зареєстровану в реєстрі за №596, складену від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати недійсним договір дарування квартири від 18.12.2014 року, укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , від імені якого діяла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською Сабіною Валеріївною, зареєстрований в реєстрі за №1824.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 730,80 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи 170,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя