Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Лопатіної М.Ю., Биліни Т.І.

секретар Єфремової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року у цивільній справі № 264/1297/17 за клопотанням Акціонерного товариства «Лебединський ГЗК» про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та надання дозволу на примусове виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Лебединський ГЗК» звернулось до суду з клопотанням про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК імені Ілліча») та надання дозволу на примусове виконання рішення. В обґрунтування клопотання ВАТ «Лебединський ГЗК» зазначило, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 17.03.2014 року з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» стягнуто 36765,49 доларів США договірної пені та 618,87 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору. Вказане рішення набрало законної сили 17.03.2014 року, але до теперішнього часу боржником в добровільному порядку не виконано. На підставі викладеного, просив визнати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 17.03.2014 року про стягнення з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» стягнуто 36765,49 доларів США договірної пені та 618,87 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та надати дозвіл на примусове виконання рішення.

06 липня 2017 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області постановлено ухвалу про залишення клопотання без розгляду та про його повернення.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року ухвала суду від 06.07.2017 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2019 року справу за клопотанням АТ "Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації було передано до Київського апеляційного суду для розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.06.2019 року справу за клопотанням Акціонерного товариства "Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат", заінтересована особа Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації повернуто до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області для продовження розгляду.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року клопотання Акціонерного товариства «Лебединський гірничо- збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа, задоволено. Визнано в Україні та надано дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті Російської Федерації від 17.03.2014 року по справі №73/2013 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» договірної пені у розмірі 36765,49 доларів США та витрат по сплаті арбітражного збору у розмірі 618,87 доларів США. Видано виконавчий лист по виконанню рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті Російської Федерації від 17.03.2014 року по справі №73/2013 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» договірної пені у розмірі 36765,49 доларів США, що становить за офіційним курсом Національного банку України станом на день винесення ухвали суму в розмірі 879805,53 грн. та витрат по сплаті арбітражного збору у розмірі 618,87 доларів США, що становить за офіційним курсом Національного банку України станом на день винесення ухвали суму в розмірі 14809,68 грн.

З вказаною ухвалою не погодився ПрАТ «ММК ім. Ілліча» і оскаржив її в апеляційному порядку. Посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального Закону. Просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання АТ «Лебединський ГЗК» відмовити.

В судовому засіданні представник ПрАТ «ММК ім. Ілліча» повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Акціонерне товариство «Лебединський ГЗК» повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПрАТ «ММК ім. Ілліча», дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Міжнародно-правовою основою визнання та виконання іноземних арбітражних рішень в Україні є Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Нью-Йоркська конвенція 1958 року), Конвенція про правову допомогу 1993 року та Київська Угода 1992 року. При цьому норми Нью-Йоркської конвенції 1958 року є спеціальними, оскільки на відміну від Конвенції про правову допомогу 1993 року, яка регулює порядок визнання і виконання рішень установ юстиції по цивільних і сімейних справах (стаття 51), та Київської угоди 1992 року, яка визначає порядок визнання і виконання рішень компетентних судів, що набули законної сили (стаття 7), предметна сфера застосування Нью-Йоркської конвенції 1958 року поширюється на визнання і виконання саме арбітражних рішень, винесених на території держави іншої, ніж та держава, в якій подається клопотання про визнання і виконання таких рішень у спорах, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи (стаття I).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року є чинною як для України (держави визнання та виконання арбітражного рішення), так і для Російської Федерації (держави, арбітраж на території якої ухвалив рішення).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року зобов`язує державу, що її підписала, визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх. До визнання та виконання іноземних арбітражних рішень не повинні застосовуватися істотно більш обтяжливі умови, ніж ті, які існують для визнання і виконання «внутрішніх» рішень (стаття III).

У Нью-Йоркській Конвенції 1958 року встановлені однакові для всіх держав-учасниць вичерпні, такі, що не підлягають розширеному тлумаченню, переліки: по-перше, документів, які сторона має надати органу «компетентної влади» у разі звернення з клопотанням про визнання і примусове виконання арбітражного рішення, і, по-друге, підстав, з яких компетентний суд може відмовити у визнанні і виконанні арбітражного рішення.

Статтею 23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Згідно ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ч.1 ст.58 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 17.04.2007 року у разі, якщо боржник знаходиться в Україні, рішення МКАС за письмовим клопотанням заявника приводиться до виконання згідно з Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і цивільним процесуальним законодавством України шляхом звернення до компетентного державного суду за місцем знаходження боржника.

Відповідно до ст.463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили.

Згідно ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Судом правильно встановлено, що рішенням єдиного акціонера від 02.12.2016 року було змінено найменування ТОВ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» на АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку із приведенням статуту та найменування відповідно до ст. 3 Федерального закону від 05.05.2014 року № 99-ФЗ «Про внесення змін до глави 4 частини 1 Цивільного кодексу РФ та про визнання окремих положень законодавчих актів РФ такими, що втратили силу», відповідно до п.п.1 п.1 ст. 48 ФЗ від 26.12.1995 року № 208-ФЗ «Про акціонерні товариства» та п.п.1 п.12.3 ст.12 Статуту товариства. (далі - АТ «Лебединський ГОК»).

13 жовтня 2011 року між АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» та ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» укладено договір поставки № 111823/4022, за умовами якого АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язалося поставити, а ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» прийняти та оплатити гарячобрикетоване залізо (брикети залізної руди) у кількості, за ціною та на умовах поставки, узгоджених у даному договорі і в щомісячних додатках до нього.

Пунктом 11.1. цього договору сторони погодили, що усі суперечки, розбіжності або вимоги, що виникають з даного договору (угоди) або у зв`язку з ним, у тому числі і ті, що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації відповідно до його Регламенту. Рішення суду є обов`язковим для обох сторін.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 17 березня 2014 року стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» пеню у розмірі 36 765,49 доларів США та судові витрати - 618,87 доларів США.

Згідно із довідкою Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 26 лютого 2016 року № 1800-73/683 зазначене рішення є остаточним та обов`язковим до виконання з дати його ухвалення - 17 березня 2014 року (а.с. 108, а.с. 109, том 1).

16.03.2017 року АТ «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області із клопотанням про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 17 березня 2014 року.

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча» тип товариства було змінено на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», яке, в свою чергу, є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

За змістом ст.236 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації, видача виконавчого листа на рішення третейського суду за чинним законодавством Російської Федерації передбачена щодо контрагентів, які знаходяться на її території або, що мають майно на території Російської Федерації. Оскільки ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не відповідає жодному з вищевказаних критеріїв, виконавчий лист не може бути виданий на території Російської Федерації.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що:

- одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

- сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

- рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

- склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

- рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

- об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або

- визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Якщо в суді, зазначеному в абзаці п`ятому підпункту 1 пункту 1 цієї статті, заявлено клопотання про скасування або зупинення виконання арбітражного рішення, суд, в якому запитується визнання або виконання, може, якщо визнає це за належне, відкласти винесення свого рішення і може також, за клопотанням тієї сторони, яка просить про визнання або виконання арбітражного рішення, зобов`язати іншу сторону надати належне забезпечення.

Суд дійшов правильного висновку, що в даному випадку підстави для відмови у задоволенні заявленого клопотання відсутні, тому, що в статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено вичерпний перелік підстав для такої відмови.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і постановив ухвалу з врахуванням вимог процесуального і матеріального Закону, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді