Справа № 161/1374/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/275/20 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 23.05.1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2016 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.06.2016 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Однак на даний час виникли та існують обставини, що змушують її звертатися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на неповнолітніх дітей в розмірі 22680,73 грн. та 9277,90 доларів США, з яких: 16213,42 грн. - половина витрат понесених нею на лікування та корекцію зору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; 4040 грн. - половина від витрат, понесених нею на розвиток здібностей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; 2427,31 грн. та 9277,90 доларів США - половина від понесених нею витрат на організацію переїзду та оплату навчання Віталія у Північно-західному університеті штату Міссурі, та понесені витрати на оплату правничої допомоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 , додаткові витрати понесені на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 17 746 грн., з яких: 13946 грн. - витрати понесені на лікування та корекцію зору; 3800 грн. - витрати понесені на розвиток здібностей дітей.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимогах скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь 2427, 31 гривень та 9277, 90 доларів США - як половину понесених витрат на організацію переїзду та оплату навчання сина ОСОБА_4 у Північно - західному університеті штату Міссурі.

Рішення в частині задоволених позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційний судом рішення в означувальній частині не переглядається.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відмовляючи в задоволені позову про стягнення половини витрат на переїзд та оплату навчання сина ОСОБА_4 у Північно-західному університеті штату Міссурі, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати не відносяться до тих особливих обставин, які надають можливість стягнення додаткових витрат передбачених ст.185 СК України.

Такі висновки є правильними зроблені при повному з`ясуванні всіх обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.05.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим повторно 31.10.2014 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 04.12.2006 року. Батьками дітей згідно зазначених свідоцтв є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11, 12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.02.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 13-14).

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 17 квітня 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 184-185 Т.1).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила стягнути з відповідача в її користь 2427,31 грн. та 9277,90 доларів США, як половину від понесених нею витрат на організацію переїзду та оплату навчання ОСОБА_4 у Північно-західному університеті штату Міссурі.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз даної норми права свідчить, що витрати мають бути зумовлені лише особливими обставинами, такими як хвороба, каліцтво, розвиток здібностей.

Виходячи з норм ст.185 СК України, додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом дитини чи постійною хворобою; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, саме на навчання в США, які викликані розвитком здібностей дитини.

Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини саме у Північно-західному університеті штату Міссурі при наявності можливості отримання дитиною аналогічної освіти на території України, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

При цьому матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що навчання ОСОБА_4 у Північно-західному університеті штату Міссурі сприятиме розвитку будь яких здібностей дитини. Окрім того позивачем не доведено та необґрунтовано, які саме здібності наявні у ОСОБА_4 , які потребують їх розвитку в обраний позивачем спосіб.

Надані ОСОБА_2 диплом, додаток до диплома та грамота Малої Комп`ютерної академії ШАГ ( а.с 75-77 Т.1) лише свідчать про успішне навчання ОСОБА_4 у даному закладі та не містить будь-якої інформації про його особливі здібності .

Судом першої інстанції також правильно враховано, що відповідач на даний час не працює, взято до уваги його майновий стан, який вказує про отримання лише щомісячно пенсії.

Положеннями СК України закріплено рівність прав та обов`язків матері та батька щодо їхньої спільної дитини.

Така рівність передбачає не лише рівність у майновому забезпеченні, але й рівність у прийнятті рішень щодо усіх суттєвих аспектів життя дитини, зокрема щодо її навчання та вибору навчального закладу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у Північно-західному університеті штату Міссурі при тому, що ОСОБА_3 у категоричній формі заперечував таке погодження.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу представник відповідача просить скасувати рішення суду повністю та в задоволені позову відмовити. Однак при цьому представником відповідача не було подано апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених позовних вимог, з обґрунтуванням його незаконності. Колегія суддів не вбачає таких порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року в даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді