Провадження № 2/752/2363/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Клименко К.О. звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, подіти майно, яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя шляхом стягнення із відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі Ѕ ринкової вартості автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 150000,00 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що із 08.08.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року. В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування в шлюбі сторони придбали транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем 17.02.2011 року на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 502472 від 16.02.2011 р. Відповідач позбавив позивача можливості користуватися зазначеним автомобілем, та після розірвання шлюбу вона не може володіти, та розпоряджатись спільно нажитим майном. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що автомобіль було придбано подружжям в період шлюбу, він є об`єктом спільної сумісної власності сторін, позивач позбавлена можливості ним користуватись, та між сторонами не досягнуто згоди щодо його поділу, а відтак позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року, було відведено суддю Хоменко В.С. від розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2020 року, справу було автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Череніченко Н.П.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.08.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружині було присвоєно ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року у справі № 752/18082/18, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

17.02.2011 року транспортний засіб «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 502472 від 16.02.2011 р., тобто фактично в період перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.09.2019 року № 8046/2019/1682866, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_7 придбала автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , за ціною, яка була визначена сторонами за домовленість в розмірі 49800,00 грн.

Позивач вказує, що зазначений транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності сторін, останній, підлягає поділу шляхом сплати відповідачем на її користь Ѕ ринкової вартості зазначеного автомобіля, яка нею визначена за середніми цінами, які наявні на сайтах продажу транспортних засобів, та складає суму в розмірі 150000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував на те, що автомобіль вибув з його власності, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень відповідача, суд приймає долу ваги те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості Ѕ частини цього автомобіля, однак, автомобіль на час розгляду справи вибув із власності відповідача, та стороною позивача не доведено достатніми та належними доказами дійсну ринкову вартість автомобіля.

Варто відзначити, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (стаття 65 СК України).

Подібні за змістом положення щодо здійсненні співвласниками спільної сумісної власності закріплені статтями 364, 369 ЦК України.

Автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю.

За таких обставин, виходячи зі змісту статті 65 СК України, згода іншого із подружжя на його відчуження повинна надаватися письмово, чого у цій справі не встановлено.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Дійсно, відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки спірне майно вже було відчужене відповідачем на час розгляду даного спору, воно не підлягає поділу в натурі, а з огляду на вимоги п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» його вартість лише враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Разом із тим, позивачем до суду не було надано достатніх доказів вартості автомобіля на час розгляду справи, не заявлялося будь-яких клопотань, зокрема, про призначення у справі судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна.

Наявна в матеріалах справи копія договору купівлі-продажу від 21.09.2019 не підтверджує дійсну ринкову вартість автомобіля, оскільки, ціна між сторонами договору була визначена за домовленістю.

Крім того, наявні в матеріалах справи роздруківки, надані стороною позивача, із вказівкою на вартість аналогічних автомобілів на сайті продажу транспортних засобів, на думку суду, не є достатніми, переконливим та такими, що поза розумним сумнівом встановлюють дійсну ринкову вартість автомобіля, який було придбано сторонами в період шлюбу.

За наведених обставин суд вважає, що позивач, дійсно маючи право на стягнення з відповідача компенсації за частку в майні подружжя, яким є спірний автомобіль «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його ринкової вартості.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що транспортний засіб із власності відповідача на час розгляду даної справи вибув, та стороною позивача не було доведено достатніми доказами ринкову вартість автомобіля, а відтак в задоволенні позовних вимог про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та поділ майна шляхом стягнення компенсації Ѕ ринкової вартості автомобіля слід відмовити за недоведеністю.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко