провадження 2/201/280/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ НВО «Созидатель» 31 жовтня 2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги та судових витрат. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що з відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, були додаткові угоди, на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок і встановлені фактичні відносини з приводу надання вказаних послуг до його об`єкту нерухомості: АДРЕСА_1 , під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, абонентом по якій є відповідач ОСОБА_1 , було виявлено, що надані житлово-комунальні послуги відповідачу надаються: опалення, гаряче водопостачання, електроенергія та інш., він їх використовує, але повної оплати за вказані спожиті послуги немає, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитих послуг. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування вказаними послугами відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з 2015 року станом на 01 жовтня 2018 року складає 16 088 грн. 45 коп.. Позовну давність не пропустили, оскільки ставлять питання про борг в межах трьох років станом на час подання позову - 2018 рік, в якому вони і звернулися до суду, правовідносини триваючі, була досудова вимога. На час розгляду справи в суді відповідач погодився з боргом і погасив основну заборгованість, тому позивач уточнив позов в сторону зменшення суми стягнення. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача вказану не сплачену суму збитків з урахуванням їх розрахунку, а також витрати на оплату судового збору, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, в письмовому зверненні до суду вимоги позову визнав, вказавши на те, що дійсно з відповідачем укладено договір і частково є заборгованість, але зараз вона не така як вказує позивач, а значно менша згідно його особового рахунку, він фактично не заперечує сплачувати решту вказаного боргу та вважає за можливе задоволення позову, просив розглянути справу за наявними документами без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи без участі вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ПрАТ НВО «Созидатель» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 і відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у теплопостачанні, електропостачанні, водопостачанні і водовідведенні та інш. за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та ПрАТ НВО «Созидатель», спрямованих на набуття цивільних прав та обов`язків щодо житлово-комунальних послуг та їх оплати. Відповідач ОСОБА_1 є власником житла і мешкає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований там же, є абонентом послуг позивача (за місцем мешкання) є саме цей відповідач, що користується житлово-комунальними послугами до його будинку і квартири, з ним не укладено договір і додаткові угоди, встановилися відносини з приводу цих послуг шляхом відкриття особового рахунку та видана розрахункова книжка, цей відповідач частково виконував умови укладеного договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків в вигляді боргу і після цього). При цьому позивачем відповідачу роз`яснено порядок користування та оплати за спожиті послуги, відповідач зобов`язався споживати і сплачувати ці послуги у вказаному ним об`єкті нерухомості.

Але за спожиту послугу теплопостачання, освітлення, утримання прибудинкової території відповідач повністю не розраховувалася з позивачем, мається заборгованість. Під час планової перевірки представниками позивача за місцем фактичного мешкання відповідача виявлена заборгованість: ця заборгованість була з урахуванням часу користування вказаними послугами відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з 01 липня 2015 року станом на 30 червня 2018 року, а потім і на 01 жовтня 2018 року складає 16 088 грн. 45 коп., внаслідок чого балансоутримувачу і надавачу вказаних послуг завдано збитки, про що був складений акт і розрахунок боргу. В зв`язку з тим, що відповідачем визнано позов і на час винесення рішення судом основна сума заборгованості погашена, позивачем було уточнено позов в сторону зменшення суми стягнення. Отже, в судове засідання стороною позивача було уточнено період заборгованості: з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2018 року, розмір заборгованості - 3 599 грн. 49 коп.

В добровільному порядку це питання (решта заборгованості) вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов встановлених фактичних відносин з приводу житлово-комунальних послуг шляхом укладення договору, додаткових угод та відкриття особового рахунку, виданої розрахункової книжки абоненту відповідачу відкрито особовий рахунок, споживач зобов`язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З договору та пояснень причетних осіб встановлено, що водопостачання і водовідведення відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несе відповідач.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильник в помешканні відповідача знаходиться, договір на надання послу з утримання житлового будинку, смпоруд та прибудинкової території до житла відповідача є, додаткові угоди укладені, особовий рахунок відкрито і плата за користування вказаними спожитими послугами відповідачем раніше була і зараз частково є.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків згідно наданого розрахунку кількості спожитої послуги і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією послугою з урахуванням часу користування нею, сезонності та наявних показників.

Як вбачається з доданого до позовної заяви виписки з особового рахунку відповідача, ПрАТ «НВО «Созидатель» виставляло вартість обслуговування саме 339.73 грн., як і передбачено рішенням міської ради. Враховуючи те, що вартість енергоресурсів, заробітних плат, та інших витрат, які впливають на формування тарифу на комунальні послуги постійно зростало, виникла необхідність у підвищенні тарифу. З метою коригування тарифів, починаючи з 2016 року, АТ «НВО «Созидатель» неодноразово зверталось до Дніпропетровської міської з даним питанням.

20 березня 2017 року ПрАТ «НВО «Созидатель» отримав першу відповідь від Дніпровської міської ради від 17 березня 2017 року за вихідним № 3/3-1243 (вхідний до АТ «НВО «Созидатель» 129) на заяви від 07 листопада 2016 року за вихідним № 998 та від 15 грудня 2016 року за вхідним № 1163-2016, відповідно до якої Дніпровська міська рада відмовила позивачу щодо встановлення/затвердження коригування тарифів на послугу утримання будинку та прибудинкової території, посилаючись на те, що «наразі Законом не передбачено механізмів державного регулювання ціни на послуги з управління багатоквартирним будинком. Відтак, порядок формування ціни на цю послугу Кабінетом Міністрів України не затверджується, розрахунок ціни уповноваженим органом (органами місцевого самоврядування) управителем для встановлення (погодження) не подається. Так як, в управління будинком входить послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій її затверджувати виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не потрібно».

10 листопада 2017 року ПрАТ «НВО «Созидатель» отримало другу відповідь від Дніпровської міської ради від 10 листопада 2017 року вихідний № 3/5-4723 (вхідний до АТ «НВО «Созидатель» № 402) на їх заяву від 25 жовтня 2017 року за вихідним № 1275-2017, відповідно до якої Дніпровська міська рада вдруге відмовила підприємству позивача щодо встановлення/затвердження коригування тарифів на послугу утримання будинку та прибудинкової території, та повернула подані розрахунки нового розміру тарифу, посилаючись на те, що «Законом не передбачено механізмів державного регулювання ціни на послуги з управління багатоквартирним будинком. Відтак, порядок формування ціни на цю послугу Кабінетом Міністрів України не затверджується, розрахунок ціни уповноваженим органом (органами місцевого самоврядування) управителем для встановлення (погодження) не подається. Так як, в управління будинком входить послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій її затверджувати виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не потрібно. Зазначені вище норми законодавства поширюються на відносини, щодо надання житлово-комунальних послуг з мешканцями житлових будинків з якими не укладено договір на управління...».

Тобто, Дніпропетровська міська рада встановила, що встановлення/затвердження ціни/тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій як і регулювання ціни на послуги з управління багатоквартирним будинком - не відбувається. Враховуючи те, що тариф встановлений рішенням 2012 року був економічно необгрунтованим, оскільки минуло п`ять років з моменту його встановлення, позивача ПрАТ «НВО «Созидатель» збільшило вартість послуги з обслуговування, довівши її до економічно обгрунтованої.

Відповідно до п. 2.4 укладеного між позивачем та відповідачем Договору - «...у разі зміни тарифів на комунальні послуги, вони є обов`язковими для сторін з моменту їх введення у дію. Інформація про зміну тарифів зазначається у рахунках на оплату, на інформаційних дошках у житлових будинках, а також в Інтернеті на конкретно визначеному сайті. Отже, вартість послуги з обслуговування тарифу було підвищено до економічно обґрунтованого рівня, належним чином.

Та сама ситуація стосується й вартості послуг з опалення. Між позивачем та відповідачем було укладено договір про теплопостачання, яким визначено тариф та таку послугу. Договором також передбачено (п. 2.4.) що вразі зміни тарифів, вони є обов`язковими до виконання та зазначається на рахунках, на квитанціях та в мережі Інтернет.

Що стосується виставлення окремо послуги з електрозабезпечення місць загального користування: з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що виставлення плати за послуги було розпочато з кінця 2016 року. Така ситуація виникла у зв`язку з тим, що у вартість тарифу на обслуговування житлового будинку, була закладена вартість освітлення місць загального користування. У зв`язку з тим, що вартість електричної енергії енергопостачальниками на території держави була в односторонньому порядку підвищена, а закладена в тариф вартість освітлення місць загального користування не покривала витрат на саме освітлення, у зв`язку з цим, і було передбачено графу «оплата міць загального користування», яка фактично стала оплатою використаної електричної енергії за новими тарифами енергопостачальних організацій.

Та сама ситуація стосується і послуги з технічного обслуговування системи теплопостачання. АТ «НВО «Созидатель» надавав окрім інших послуг, послуги з теплопостачання та гарячого водо забезпечення житлового будинку. З кінця 2016 року, вартість обслуговування системи теплопостачання, була винесена окремо з тарифу обслуговування, оскільки тариф обслуговування будинку не був економічно обґрунтованим, та не покривав затрат АТ «НВО «Созидатель» на такі послуги. Законом заборонено застосовувати тарифи на комунальні послуги, нижче їх собівартості.

Також, відповідач відмовляється від сплати послуги за опалення місць загального користування, зазначаючи що такий вид послуги не передбачено договором укладеним між сторонами. Як зазначено вище, ПрАТ «НВО «Созидатель» надавав окрім інших послуг, послуги з теплопостачання та гарячого водо забезпечення житлового будинку. Однією з послуг, було опалення місць загального користування, що створює комфортні умови співвласникам будинку в місцях загального користування, зберігає в належному стані майно співвласників, створює більш комфорті умови опалення власних квартир та приміщень, та ін..

Відповідно до пункту 3, частини 5, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже законодавством встановлений обов`язок споживача сплачувати в повному обсязі спожиті комунальні послуги. Відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3- 184цс14 та від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951 цс-15.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже позивачем доведено, що саме неправомірними діями відповідача, пов`язаними з незаконним і неправильним використанням наданої йому послуги позивачем останньому було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по обліку тепло, електро та водопостачання і водовідведення і інш., предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Не може суд прийняти до уваги первісні заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на вказані послуги чи його лонгація з відповідачем, певний строк несплати з різних причин не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач має у власності вказаний об`єкт нерухомості, вважає його своїм і тривалий час претендує на нього, на цю адресу відкрито особовий рахунок з відповідачем, який користується житлово-комунальними послугами і частково виконував умови договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків).

За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитих відповідачем послуг і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цими послугами з урахуванням часу користування відповідачем, сезонності та наявних показників складає з урахуванням уточнень 16 088 грн. 45 коп.

Суд вважає, що сторона позивача частково пропустила строк позовної давності (про що заявлено відповідачем), оскільки ставиться питання про збитки за період з 01 липня 2015 року, потім з 01 жовтня 2015 року, а до суду позивач звернувся 31 жовтня 2018 року, отже перебіг трирічного строку позовної давності почався не з липня, а з 31 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2018 року, в письмовому вигляді зверталася до відповідача з питанням позасудового врегулювання питання погашення боргу за вказаний період, позивач намагався звернути стягнення на вказаний борг шляхом звернення і до самого відповідача, і до суду, правовідносини сторін з цього питання триваючі і продовжувані, вони є і зараз не перервані, фактично вказані житлово-комунальні послуги надаються безперервно і ці послуги відповідач використовує, а отже і повинен сплачувати надання цих послуг.

При таких обставинах суд вважає можливим уточнені позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» збитки в вигляді заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01 жовтня 2018 року в сумі: інфляційні втрати - 2 920 грн. 10 коп., 3% річних - 679 грн. 39 коп., а всього 3 599 грн. 49 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» витрати на судовий збір в сумі 1 762 грн..

Таким чином обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. 61, 64, 65, 67, 68 ЖК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» збитки в вигляді заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01 жовтня 2018 року в сумі: інфляційні втрати - 2 920 грн. 10 коп., 3% річних - 679 грн. 39 коп., а всього 3 599 грн. 49 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» витрати на судовий збір в сумі 1 762 грн..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя -