Справа № 752/7414/13-ц
Провадження № 6/752/266/20
У Х В А Л А

іменем України

26.02.2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. з участю секретаря Власенко В.В., розглянувши подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Проц В.С. про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк». Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитну заборгованість у розмірі 585 922,87 грн. та 3441,00 судового збору. (т. 2 а.с. 12)

21 квітня 2017 року на підставі вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва було видано два виконавчих листа № 752/7414/13-ц.

Постановою від 04 вересня 2017 року старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Л.І. відкрито виконавче провадження № 54629091. (а.с. 24)

20 січня 2020 року старший державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проц В.С. звернувся у суд з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування подання зазначає, що рішення суду боржником не виконується, заборгованість зі сплати боргу не погашається.

Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений судом належним чином.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання, зазначивши про необгрунтованість вимог державного виконавця.

Вислухавши пояснення боржника та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Судом першої інстанції установлено, що на виконанні у Голосіївському РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві знаходиться виконавче провадження №54629091 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" кредитної заборгованості у розмірі 585922 грн. 87 коп. Виконавче провадження відкрито 04 вересня 2017 року на підставі виконавчого листа №752/7414

13-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 21 квітня 2017 року на підставі рішення суду від 04 листопада 2014 року.

Постановою державного виконавця від 04 вересня 2017 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. (а.с. 26 т.2)

Постановою державного виконавця від 04 жовтня 2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника. (а.с. 14 т.2)

Відповідно до даних виконавчого листа №752/7414/13-ц місцем проживання боржника є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно даних Актів державного виконавця від 26 грудня 2017 року, 21 листопада 2019 року та 12 грудня 2019 року ним здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , проте двері вказаного житлового приміщення ніхто не відчинив. (а.с. 18, 20 та 22)

Звертаючись у суд з поданням, державний виконавець зазначив, що рішення суду боржником не виконується, заборгованість зі сплати боргу не погашається.

Проте, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді на запит державного виконавця до Регіонального сервісного центру МВС України МВС в м. Києві встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби.

Згідно отриманих відповідей кошти на рахунках відсутні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Звертаючись до суду з даним поданням, державний виконавець вказував на те, що ним з метою здійснення примусового виконання виконавчого документа зроблена перевірка майнового стану боржника, направлено запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, згідно відповідей яких встановлено, що у боржника відсутні джерела доходів та рахунки у банківських установах, здійснено запити щодо зареєстрованого боржником іншого рухомого майна на які отримано відповіді про відсутність такого майна зареєстрованого за боржником.

За таких обставин, державний виконавець вважав, що існує об`єктивна необхідність перевірки наявності майна боржника у житловому приміщенні, що йому належить, оскільки іншого майна боржника не виявлено.

Однак, жодних інших повідомлень боржнику від державного виконавця, зокрема, викликів з проханням з`явитися на прийом, надати пояснення або попередження про необхідність надання доступу до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , державним виконавцем направлено не було.

Долучені до подання повідомлення державного виконавця про зобов`язання боржника надати доступ до житла та акти державного виконавця не містять доказів того, що боржник знав про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо нього, оскільки у встановленому порядку він не отримав ці документи.

Акти державного виконавця також не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять підписів понятих.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. про примусове проникнення до приміщення боржника - фізичної особи ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Проц В.С. про примусове проникнення до приміщення боржника - фізичної особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: