Дата документу 19.02.2020 Справа № 328/1052/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/1052/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/807/537/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
19 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки у розмірах, визначених відповідно до рішення суду,
У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як співвласників домоволодіння про виділ в натурі її частки земельної ділянки із спільної часткової власності. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила виділити їй в натурі 3/8 частини земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням місця розташування господарських та побутових споруд, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 13/14 від 05.06.2014р., відповідно до якого земельна ділянка на її частку визначена загальною площею 339 кв. м, а також визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку площею 339 кв. м як на окрему, припинивши її право спільної часткової власності на 3/8 частини від загальної присадибної земельної ділянки площею 905 кв. м.
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено із мотивувальної частини рішення посилання на строки позовної давності. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2014 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25лютого 2015 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до Токмацького районного суду Запорізької області.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали зустрічний позов, в якому вказували, що присадибна земельна ділянка загальною площею 0,0905 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично поділена в натурі між співвласниками житлового будинку та належить на праві власності цим співвласникам житлового будинку у таких розмірах: ОСОБА_4 площею 0,0541 га, ОСОБА_1 площею 0,0201 га та ОСОБА_3 площею 0,0163 га, та ці площі були визначені на підставі судового рішення народного суду м. Токмак від 14 серпня 1984 року у справі № 2-479 між попередніми співвласниками, а тому такі розміри земельних ділянок мають зберігатись і за наступними співвласниками, які набували право власності на частку у спірному домоволодінні.

Зазначили, що ОСОБА_3 не має права на новий поділ присадибної земельної ділянки, яка була поділена ще у 1984 році на підставі рішення суду, а у володіння ОСОБА_3 слід виділити такий розмір земельної ділянки, який вона придбала разом з частиною житлового будинку, тобто площею 0,0163 га.

Посилаючись на вказані обставини, просили визнати, що присадибна земельна ділянка загальною площею 0,0905 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично поділена в натурі на місцевості між співвласниками житлового будинку та належить на праві власності у таких розмірах: ОСОБА_2 площею .0541 га, ОСОБА_1 площею 0,0201 га, ОСОБА_3 площею 0,0163 га.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_3 згідно з варіантом виділу в натурі АДРЕСА_2 (Додаток № 1), який міститься у висновку № 13/14 судової земельно-технічної експертизи, складеного 05.06.2014 судовим експертом Тернових В.А., 3/8 частки земельної ділянки, що становить 339 кв. м, із земельної ділянки загальною площею 905,00 кв. м, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 3/8 частки земельної ділянки загальної площі 905,00 кв. м, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та задовольнити їх зустрічний позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обгрунтован-ність рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими

підставами.

Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які набули право власності від попередніх співвласників на підставі цивільно-правових угод.

Попередніми співвласниками спір про розподіл будинку за цією адресою вирішувався у судовому порядку.

Так, рішенням народного суду м. Токмак від 14 серпня 1984 року по справі № 2-479 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розділ будинку визнано, що на праві особистої власності в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 належить 3/8 частини, а саме: кімната 1-6 площею 16,97 кв. м, 1-5 площею 6,93 кв. м, сарай І-4 площею 10,12 кв. м, літня кухня «В-1», сарай «Г», и туалет «Д»; ОСОБА_6 належить 3/8 частини, а саме: кімната 1-1 площею 12,11 кв. м, кухня 1-2 площею 6,83 кв. м, сарай І-3 площею 10,72 кв. м, сіни 1 площею 8,87 кв. м, паркан. Для зручного користування виділеними частинами зобов`язано ОСОБА_6 в сінях переставити двері зі східної сторони, а ОСОБА_5 влаштувати другий вихід з кімнати 1-6 з східної сторони з влаштуванням веранди розміром 2,60 х 3,50м і встановити двері в сарай 1-4 замість вікна.

Також цим рішенням визнано, що сторонам на праві користування належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 : ОСОБА_5 площею 180 кв. м, пофарбована на схемі плані в блакитний колір, а ОСОБА_6 площею 180 кв. м, пофарбована на схемі плані в бузковий колір.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 жовтня 1984р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , остання придбала 3/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд в АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 925 кв. м. В користування покупця перейшли: кімната І-І площею 12,11 кв. м, кухня І-2 площею 6,87 кв. м, сарай І-3 площею 10,72 кв. м, сіни І площею 8,87 кв. м, паркан № 1. Право власності на 3/8 частини будинку зареєстровано Мелітопольським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 12 листопада 1984 року під реєстровим № 3574, про що на договорі міститься відповідна відмітка.

На підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 1991 року ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_8 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці загальним розміром 925 кв. м. Право власності ОСОБА_9 на 1/4 частину домоволодіння зареєстровано Пологівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації ( запис у реєстрову книгу № 40), 01 серпня 1991 року за реєстровим № 3574, про що на договорі міститься відповідна відмітка.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 23 грудня 1994 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_1 , після укладання шлюбу ОСОБА_10 присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування частини будинку від 08 вересня 2004 року, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 3/8 часини житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначений жилий будинок, частина якого відчужується, розташований на земельній ділянці розміром 971,0 кв. м, глинобитний, обкладений цеглою, складається з: 3-1 кімната жилою площею 16,97 кв. м, 3-2 кухня 6,53 кв. м, 3-3 сарай 10.12 кв. м, а-1 сіни, вбиральня Г, що належить дарувальнику на праві привітної власності на підставі рішення Токмацького міського суду від 14 серпня 1984 року, справа № 2-249.

Зазначений договір дарування зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 08.09.2004 за реєстраційним номером 88142, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 08.09.2004.

Як вбачається з Державного акту серії ЗП №079932 від 6 квітня 2004 року на право власності на земельну ділянку, зазначений Державний акт видано ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_1 на підставі рішення 25 сесії 24 скликання Токмацької міської ради Запорізької області № 23 від 12.02.2004. Земельна ділянка площею 0,0971 га, з кадастровим номером :01:013:0132, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Співвласниками зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2 1/4 частка у спільній власності; ОСОБА_5 3/8 частки у спільній власності; ОСОБА_3 3/8 частки у спільній власності.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору від 23 вересня 2004 року, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 3/8 частки земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,0971 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Право власності на відчужувану частину земельної ділянки підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП №079932 від 6 квітня 2004 року, виданого Токмацькою міською радою 06 квітня 2004 року.

Зазначений договір дарування зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23.09.2004 за реєстраційним номером 128072, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 23.09.2004.

ОСОБА_3 в позові вказувала, що на належну їй частку у розмірі 3/8 у спільній власності на земельну ділянку, яка виділена під домоволодіння по АДРЕСА_1 , приходиться 339 кв. м, але фактично вона користується істотно меншою площею у розмірі 161 кв. м, оскільки решту розміром 178 кв.м зайняли інші співвласники, та перешкоджають їй у користуванні рештою землі. Тому просила, позиваючись до відповідачів, виділити в натурі їй частину земельної ділянки, яка приходиться на належні їй 3/8 частини.

Для з`ясування можливих варіантів виділу частки земельної ділянки ОСОБА_3 в натурі, судом була призначена земельно-технічна експертиза.

Висновком № 13/14 судової земельно-технічної експертизи від 05 червня 2014р. визначено чотири варіанти виділу в натурі 3/8 часток земельної ділянки по АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 78-87).

В ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 вказувала, що надає перевагу виділу її частки згідно з варіантом № 3 висновку судової земельно-технічної експертизи, але в будь-якому випадку покладається на розсуд суду, оскільки кожен з запропонованих варіантів захищає її право на володіння, користування та розпорядження саме тим розміром земельної ділянки, який припадає на належні їй 3/8 частки.

Встановивши вказані обставини, суд визнав обгрунтованими вимоги

ОСОБА_3 , оскільки вони грунтуються на приписах ч. 1 ст. 364 ЦК України щодо права співвласника на виділ його частки в натурі із спільної часткової власності.

При вирішенні спору суд виходив з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, а також з розміру їх часток у земельній ділянці, закріпленій за домоволодінням, визначених у Державному акті серії ЗП № 079932 від 6 квітня 2004р. Відкидаючи при цьому доводи зустрічного позову про те, що належна кожному із співвласників домоволодіння площа земельної ділянки визначена рішенням суду від 14 серпня 1984 року, суд вказував, що цим рішенням визначався порядок користування загальною земельною ділянкою для двох співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з виокремленням їх часток у спірному будинковолодінні. Проте саме Державним актом посвідчується право власності на землю, та саме у ньому визначені частки співвласників у земельній ділянці, відповідно до яких і належить визначати в натурі відповідну земельну ділянку кожному співвласнику на належну йому частку. За таких підстав, суд відмовив в задоволенні зустрічного позову, в якому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили закріпити право власності за кожним із співвласників на площу земельних ділянок, яка визначалась для користування рішенням суду від 14 серпня 1984р.

Обираючи варіант із чотирьох, запропонованих експертизою, за яким слід виділити ОСОБА_3 в натурі земельну ділянку із спільної із іншими співвласниками, суд вказував, що всі варіанти відповідають ідеальним часткам, але необхідно обрати саме перший варіант поділу, оскільки даний варіант максимально враховує порядок кори-

стування спірною земельною ділянкою, що склався між співвласниками, з урахуванням ці-

лісності розташованих на ній будівель та забезпечення можливості нормального користу-

вання зазначеними господарськими спорудами, здійснення догляду за ними, забезпечує приблизно рівні умови використання будинку та земельних ділянок для сторін, що вказує на його перевагу. Також суд враховував, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження доцільності проведення поділу за іншим варіантом.

ОСОБА_3 погодилась з рішенням суду, зокрема, визначеним варіантом виділу її частки у земельній ділянці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначають, що суд безпідставно не прийняв до уваги рішення Токмацького народного суду від 14 серпня 1984р., яким фактично було поділено земельну ділянку в натурі між колишніми співвласниками, а саме: родині ОСОБА_8 виділено земельну ділянку розміром 565 кв. м, а їх сусідам по житловому будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 180 кв. м кожному від загальної площі присадибної земельної ділянки.

Між тим, такі доводи апелянтів були предметом розгляду у спорі між тими ж сторонами у іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Токмацької міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення Токмацької міської ради Запорізької області № 23 від 12 лютого 2004р., визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування від 23.09.2004р. з тих підстав, що визначені у них частки та площі земельних ділянок, які на праві власності закріплені за співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , не відповідали визначеним у рішенні Токмацького народного суду від 14 серпня 1984р. ( Т. 3 а.с. 55-58, 230-233).

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 10 квітня 2018р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2018р., в задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем ОСОБА_2 строку позовної давності.

З рішеннями судів погодився касаційний суд та постановою ВС КЦ від 10 квітня 2019р. вказані рішення залишені без змін.

Отже, на теперішній час є чинним пункт 1 додатку до рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 12 лютого 2004р. № 23 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам Токмака», у якому під порядковими номерами 4, 5, 6 зазначені співвласники земельної ділянки по АДРЕСА_1 із визначенням площі кожній особі: ОСОБА_2 243 кв. м, ОСОБА_3 365 кв. м, ОСОБА_5 364 кв. м.

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування 06 квітня 2004р. ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку, в якому міститься список співвласників із зазначенням їх часток у спільній земельній ділянці: ОСОБА_2 ј частина, ОСОБА_5 3/8 частини, ОСОБА_3 3/8 частин.

23 вересня 2004р. ОСОБА_5 за договором дарування подарувала свою частку у земельній ділянці ОСОБА_1 .

На час вирішення спору у цій справі рішення органу місцевого самоврядування про надання у власність земельної ділянки співвласникам домоволодіння АДРЕСА_1 із визначенням її площі кожній особі: ОСОБА_2 243 кв. м, ОСОБА_3 365 кв. м, ОСОБА_5 364 кв. м, державний акт про право власності на цю земельну ділянку із визначенням часток співвласників ОСОБА_2 ј частина, ОСОБА_5 3/8 частини, ОСОБА_3 3/8 частин, договір дарування ОСОБА_1 3/8 частин земельної ділянки ніким не скасовані, не визнані недійсними.

Посилання апелянтів на те, що суди визнали їх неправомірність, але відмовили у визнанні їх недійсними з підстав пропуску строку позовної давності, не може слугувати підставою для їх неврахуванням при розгляду цього спору, оскільки вони є на сьогоднішній день чинними.

Відтак, не можна не враховувати, що право власності набуто співвласниками на спірну земельну ділянку саме на їх підставі, та саме у тих частках та площах, які зазначені у цьому рішенні органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документах.

В той же час, рішенням суду від 14 серпня 2014р. визначався лише порядок користування земельною ділянкою, яка була закріплена на праві користування, а не перебувала у власності. Та, до того ж, спір вирішувався лише між двома співвласниками домоволодіння, в той час як третій до участі у тій справі не залучався. Між тим, вбачається, що частка третього співвласника у житловому будинку становила лише 2/8, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 3/8 частин кожному(разом 6/8), тому і земельні ділянка мала розподілятись у відповідності до цих часток у нерухомому майні, але третьому співвласнику із часткою 2/8 у житловому будинку, який участі у спорі не приймав, фактично у користуванні залишилось землі вдвічі більше, ніж припадає на його частку.

Тому суд обґрунтовано відкинув такі доводи зустрічного позову, та колегія погоджується із судом першої інстанції в цій частині.

Ствердження апелянтів про те, що розбудова ОСОБА_3 своєї частини у нерухому майна не змінює її частки ані у будинку, ані у земельній ділянці, є правильними. Але вона і не обґрунтовувала свій позов такими підставами, та суд враховував її частку саме за Державним актом про право власності на земельну ділянку, а не здійснював її перерозподіл у зв`язку із розбудовою.

Також апелянти посилаються на те, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки про своє порушене право вона знала ще під час отримання державного акту серії ЗП № 079932 від 6 квітня 2004 року, але продовжувала користуватись фактичним розміром земельної ділянки, з яким на теперішній час не погоджується.

Однак, заперечуючи проти таких стверджень, ОСОБА_3 вказувала, що рішення власника про виділ в натурі належної йому частки із спільної часткової власності не обмежується будь-яким строком. Нею було прийнято таке рішення у 2014р. після неодноразових звернень до компетентних органів з приводу порушення співвласниками її прав на належну площу земельної ділянки, розмір якої визначено Державним актом. Але такі звернення не мали результатів, а їй було запропоновано звернутись до суду.

Тому ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про порушення її права власника на розпорядження своїм майном - частиною земельної ділянки, яка належить їй, але використовується співвласниками без її згоди, визначивши спосіб захисту виділ її частки у натурі. Отже заявила негаторний позов.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц).

Позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Тому негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує саме правопорушення.

Відтак, і ці ствердження апелянтів колегія визнає необґрунтованими.

Таким чином, при апеляційному розгляді жоден з доводів скарги не визнано обґрунтованим, а тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року

Головуючий:

Судді: