Номер провадження: 22-ц/813/3379/20
Номер справи місцевого суду: 501/429/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

встановив:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 24 вересня 2010 року між нею та відповідачем.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їхня сім`я розпалася і її збереження неможливо, тому, що між ними склалися вкрай неприязні стосунки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинені, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 вересня 2010 року Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №430.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, районний суд виходив із того, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 вересня 2010 року у Чорноморському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області(актовий запис № 430), свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 6).

Від даного шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із матір`ю.

Сім`я розпалася і її збереження неможливо, тому, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, сторони подружні відносини припинили, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Крім того, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 (а.с.32-33) судом першої інстанції сторонам був наданий строк для примирення на два місяці (а.с.40), але по закінченню цього строку примирення між ними не відбулось, позивач наполягала на розірванні шлюбу.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердила ті обставини, що примирення між сторонами є неможливим, за два місяці, які судом були надані для примирення сторін, відповідач ОСОБА_2 не вчинив жодних дій для збереження сім`ї. Також позивач ОСОБА_1 пояснила, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки відповідач ОСОБА_2 застосовує до неї і дитини фізичне і психічне насилля, у зв`язку з чим до сім`ї викликався психолог.

Вирішуючи питання по апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обрунтовано і правомірно вирішив розірвати шлюб між сторонами, оскільки його збереження буде суперечити правам позивачки, що є недопустимим.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104, ч. 1ст.ст. 110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Крім того, за змістом ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Однак, як зазначила позивач, вона не бажає миритися з чоловіком, а тому суд не може примусити її зберегти шлюб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Зазначеними обставинами також повністю спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що у нього з їх спільним сином склались гарні стосунки і син категорично проти розірвання шлюбу, так як бажає проживати разом однією сім`єю.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що позивач не надала суду оригінал свідоцтва про шлюб, то вони є безпідставними, оскільки на а.с. 6 мається повторно видане свідоцтво про шлюб, укладений між сторонами.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки у відповідності до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України справи про розірвання шлюбу є молозначними, то за змістом п.2 ч.3 ст 389 ЦПК України дана постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра