Справа № 302/1393/19
Номер рядка звіту 59
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

20.02.2020 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кривка В. П

з участю: секретар с/з - Гажук Н.В.,

без участі сторін, третіх осіб і їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Міжгір`ї в райсуді справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Міжгірського нотаріального округу Сятиня Т.С., про розподіл часток у житловій квартирі та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

11.12.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами, які обгрунтувала так.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Міжгір`ї Закарпатської області померла мати позивачки ОСОБА_4 , а ще раніше помер батько позивачки ОСОБА_5 . Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на нерухоме майно померлої - частку в житловій квартирі в АДРЕСА_1 . Приватизація зазначеної житлової квартири проведена на трьох осіб: матір позивачки - ОСОБА_4 ; позивачку - ОСОБА_1 , дочку позивачки - ОСОБА_6 , без визначення частки кожного. Позивачка вважала, що прийняла спадщину за померлою мамою шляхом фактичного проживання разом з нею, натомість нотаріусом їй було роз`яснено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, а саме не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до майна померлої матері ОСОБА_4 . Окрім цього, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину житлову квартиру, оскільки під час приватизації квартири між власниками квартири не було розподілено частки кожного в цій квартирі. За цих підстав та на підставі на ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1268 1272 ЦК України позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить винести рішення, яким розподілити (визначити) ідеальні частки в квартирі АДРЕСА_2 : за померлою ОСОБА_4 - 1/3 ; за ОСОБА_7 (третя особа) - 1/3; за ОСОБА_8 (позивачкою) - 1/3 .

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася подавши суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує просить такий задовольнити.

Відповідач в особі представника Міжгірської селищної ради Піфко С.І. подав суду 27.01.2020 року заяву про розгляд справи в його відсутності. В заяві вказує, що не заперечує щодо задоволення вимог заяви ОСОБА_1

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали суду заяви в якій вказують, що заперечень на позов не мають, просять заявлений позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, розгляд справи провести без їх участі.

Третя особа - приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Сятиня Т.С. в підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно судовою повісткою, про що свідчить розписка у справі. Клопотання про відкладення розгляду справи або заперечення на позов ОСОБА_9 суду не подала.

Суд розглянув справу за заявою учасників провадження без їх участі на основі поданих у справу доводів, письмових пояснень і обгрунтувань та доказів і встановив такі обставини.

Позивачкою ОСОБА_1 заявлено одночасно дві позовні вимоги:

- про розподіл житлової квартири між її співвласниками, шляхом визначення ідеальних часток по 1/3 за кожним, а саме: за померлою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та за нею ОСОБА_1 ;

- про визначення позивачці ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна вимога ОСОБА_1 про визначення часток між співвласниками житлової квартири підлягає до задоволення виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . За життя - 22.04.2013 року, ОСОБА_4 склала заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 212 та посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Гримут О.І.. Згідно цього заповіту померла ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно на час смерті: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожному в рівних частинах. Даний заповіт не змінений, є чинним, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру № 58662609 від 10.12.2019, який виданий приватним нотаріусом Сятиня Т.С.

До спадкової маси померлої ОСОБА_4 входить частка належна померлій за життя у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належала померлій на праві приватизації спільної власності гр. ОСОБА_10 та членами її сім`ї матері ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_6 , згідно Свідоцтва № НОМЕР_2 на право власності на житло від 09.12.1997 року, яке видане органом приватизації Міжгірської селищної ради, на підставі розпорядження від 26.11.1997 року за № 107. Загальна площа цієї квартири становить 81,8 кв.м. Технічні характеристики квартири такі. Квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат площами 25,40 кв.м. та 15,70 кв.м.; кухні площею - 11,70 кв.м.; ванної кімнати - 3,10 кв.м.; коридору - 13,40 кв.м.; веранди - 8,50 кв.м., висота приміщень -2,60 м.(Технічний паспорт на квартиру виготовлений КП "Міжгірське БТІ" 25.10.2019).

Отже, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на її нерухоме майно, а саме частку у вищевказаній житловій квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності, в тому числі і ОСОБА_8 - позивачці, та ОСОБА_7 - третій особі, без самостійних вимог.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 Кодексу). Згідно ч. ч. 1, 3 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Статтею 364 Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Померла ОСОБА_4 та інші співвласники житлової квартири АДРЕСА_2 не проводили виділ у натурі частки із спільного майна - житлової квартири, відповідно до вимог ст.ст.364, 370 ЦК України. Зокрема, не укладали договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності з визначенням частки в натурі кожного з них в цьому майні.

Позивачка вказує, що у зв`язку із смертю її матері, яка була співвласником вищеуказаної квартири, вона та її дочка ОСОБА_2 , як співвласники квартири не можуть у позасудовому порядку зреалізувати своє право власності, передбачене ст. 368, ст. 370 ЦК України, а саме укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності із визначенням часток в натурі кожного із власників цього майна, та відповідно провести державну реєстрації речових прав на це нерухоме майно. За цих підстав позивачка також позбавлена в позасудовому порядку (нотаріальному) зреалізувати спадкове право за заповітом на майно померлої ОСОБА_4 (частку в квартирі).

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 357 ЦК України, визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Отже, з аналізу вищенаведеного та норм Цивільного Кодексу України, які вказують на презумпцію рівності всіх співвласників, будь то спільна часткова, чи спільна сумісна власність та з врахуванням того, що співвласники житлової квартири, що є предметом позовних вимог, могли домовитися про інше, але всі разом, тобто за життя ОСОБА_4 , цього зроблено ними не було, а це значить, що регулювання їхніх прав піддається загальному правилу про те, що припускається рівність їхніх часток, згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України. За наведених обставин, відсутності заперечень з боку третіх осіб - співвласника квартири ОСОБА_7 та іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що частки у спільному майні - житловій квартирі АДРЕСА_2 , всіх співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 були та є рівними, а саме 1/3 частка кожного із цих співвласників, тобто позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає до задоволення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити з таких підстав.

Позивачкою заявлено вимогу про визначення їй додаткового строку тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Підставою для звернення до суду з цією вимогою позивачка вказує інформаційну довідку від 10.12.2019 № 222/01-16/02-14 приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Сятиня Т.С.. Згідно цієї довідки приватний нотаріус рекомендує спадкоємцям звернутися до суду із позовом про продовження строку про прийняття спадщини, у зв`язку з необхідністю видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 на нерухоме майно.

Позивачка вказує, що має намір успадкувати майно належне за життя її матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Померла ОСОБА_4 за життя склала заповіт, який є чинним, та згідно якого розпорядилася передати все належне їй майно в рівних частках позивачці ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (третя особа).

Згідно довідки виконкому Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 21.10.2019 року за вих. № 4908, ОСОБА_4 , 1929 р.н., була постійною мешканкою смт.Міжгір`я та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1972 р.н. - дочка померлої; ОСОБА_12 , 2001 р.н. - онука померлої. ОСОБА_13 , 1971 р.н. - колишній чоловік дочки померлої; ОСОБА_14 , 1977 р.н. - брат колишнього чоловіка дочки померлої; ОСОБА_2 , 1990 р.н. - онука померлої; ОСОБА_15 , 2011 р.н. - правнука померлої; ОСОБА_16 - правнук померлої; ОСОБА_17 , 1982 р.н. - внучка померлої, були зареєстровані за вищевказаною адресою, але не проживали на час смерті ОСОБА_4 .. Ніхто інший не проживав та не був зареєстрований за вказаною адресою.

Відповідно до п. 24 Постанови ПВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3ст.1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58662329 від 10.12.2019 виданої приватним нотаріусом Сятиня Т.С., у Спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 цієї статті).Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 цієї статті). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України та на підставі відомостей зазначених у довідці виконкому Міжгірської селищної ради від 21.10.2019 року за вих. № 4908; у Витязі з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивачка ОСОБА_1 вважається спадкоємкою, яка прийняла спадщину за заповітом померлої ОСОБА_4 . Позивачка від спадщини після смерті матері не відмовлялась, заяв про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень зазначених в главі десятій "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 (надалі Порядок) Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї (п.3.21 Порядку). У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем(п.3.22 Порядку).

Отже, з аналізу вищенаведеного, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , 1972 р.н., є належною спадкоємкою нерухомого майна, яка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , відповідно до встановлених (діючих) норм ЦК України та глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Зміна прізвища позивачки з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 " підтверджується Свідоцтвом про зміну імені виданого 05.12.2017 року Міжгірським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, серії НОМЕР_3 , та ніким не оспорюється.

Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не доведено суду факт пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті матері, встановленого ст. 1270 ЦК України. Наведені нею обставини, а саме інформація в довідці від 10.12.2019 приватного нотаріуса Сятиня Т.С. не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи в суді та суперечить вимогам ЦК України, ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Відповідно до закону відмова у вчиненні нотаріальної дії або неправильне її вчинення можуть оскаржуватися в суді (ст. 50 Закону України "Про нотаріат").

За наведених підстав, суд вважає, що в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу ОСОБА_1 відсутні і тому положення ч.3 ст.1272 ЦК України не можуть бути застосовані, за цих підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Судових витрат до стягнення чи повернення немає.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Міжгір`ї Міжгірського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (паспорт серії НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) належить по 1/3 (одній третій) частці кожному, на праві спільної часткової власності в квартирі АДРЕСА_2 .

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року.

Суддя: В. П. Кривка