Справа №484/960/20
Провадження № 22-ц/812/1811/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Паньковим Д.А., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неповнолітньою особою,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неповнолітньою особою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що за фактом завдання тілесних ушкоджень її синові ОСОБА_3 неповнолітнім ОСОБА_4 , Первомайським ВП ГУНП в Миколаївській області було відкрите кримінальне провадження № 0002555 та внесені дані до ЄРДР.

Відповідно до постанови Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 07 грудня 2019 року, кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , 2004 року народження не досяг віку 16 років на час вчинення діяння.

Під час кримінального провадження встановлена вина неповнолітнього ОСОБА_4 , 2004 року народження та застосовано примусові заходи виховного характеру.

Після закриття кримінальної справи, працівники Первомайського ВП ГУНП Миколаївської області направили адміністративні матеріали до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про вирішення питання про притягнення винної особи - ОСОБА_1 , батька неповнолітнього ОСОБА_4 , до адміністративної відповідальності.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року в справі № 33/812/59/20 адміністративне провадження за ч. 4 ст. 184 відносно відповідача ОСОБА_1 закрито та запропоновано звернутися нам до суду з цивільним позовом про відшкодування завданої майнової шкоди.

Зазначає, що внаслідок спричинення неповнолітнім ОСОБА_4 тілесних ушкоджень її синові неповнолітньому ОСОБА_3 , останній отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується копією висновку експерта № 542 від 05 грудня 2019 року.

Вказує, що після отриманих ударів її син ОСОБА_3 потрапив до лікарні (педіатричне відділення КНП «Первомайська ЦРЛ») з діагнозом струс головного мозку з помірним антено-вегетативним синдромом, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2019 року по 17 грудня 2019 року, за направленням лікаря проходив магнітно-резонансну томографію, яка коштує чимало, проходив консультації в лікарів невролога та офтальмолога. Після спричинених ударів в обличчя та голову в ОСОБА_3 погіршився зір, що посвідчується випискою лікаря - офтальмолога, медичною карткою та медичним висновком з Інституту очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова НАМН України (м. Одеса), де він проходив обстеження.

Вартість витрат на обстеження та лікування, через погіршення стану здоров`я в зв`язку з побиттям на сьогоднішній день, складають 4933 грн.79 коп.

Крім того, посилається на те, що внаслідок нанесених тілесних ушкоджень, було завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоров`я ОСОБА_3 , який через отриману травму зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особа яка завдала тілесні ушкодження та яка повинна відповідати за свої дії, не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки та розкаятися у вчиненому. Хвилювання та думки про те, чи поліпшиться стан здоров`я ОСОБА_3 , чи не буде погіршення, тримають їх у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на навчання сина та самопочуття позивачки, вони з сином змушені були залишати роботу та навчання, для того щоб звертатися до лікарів, проходити обстеження в іншому місті (м. Одеса), прикладаючи для цього зусилля та витрачаючи кошти.

Також, вони витратили не мало часу на поїздки та походи до правоохоронних органів та суду з метою доведення вини особи, яка заподіяла тілесні ушкодження, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу.

Вони живуть в постійному страху, що стан здоров`я сина може далі погіршуватися і не відомо, які наслідки ЧМТ можуть бути в майбутньому.

Після вчинення побиття ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 навіть не вибачився, а навпаки, продовжував погрожувати ОСОБА_3 , розміщаючи свої повідомлення в комп`ютерних соціальних мережах.

Враховуючи вищенаведене, просила стягнути з ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_4 , 2004 року народження, на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4933 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , завдану матеріальну шкоду в розмірі 4933 грн.79 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього 14933 грн. 79 коп. та 840 грн. 80 коп. судового збору.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, оскаржив його в апеляційному порядку та просив рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

Зокрема зазначає, що він частково визнав пред`явлений до нього позов, оскільки йому відомо, що у виникненні конфлікту винні обидва, що спричинило моральні страждання і його дитині. Погодившись сплатити позивачам кошти на витрати придбання ліків, в той же час зазначає, що позивачем не надано доказів щодо спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 саме ОСОБА_4 .

Саме в день виникнення конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останній після шкоди грав з дітьми у сніжки, тому не можна говорити про те, що в нього був струс головного мозку.

04 грудня 2019 року коли сталася подія, позивач разом з сином не зверталася до лікаря і ніяких ознак струсу головного мозку не зафіксовано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено з дотримання вимог, які регулюють спірні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме - умисне легке тілесне ушкодження.

04 грудня 2019 року о 09:15 год ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переодягався на урок фізкультури та в цей момент до роздягальні зайшов ОСОБА_4 та почав наносити тілесні ушкодження: вдарив коліном в область перенісся ОСОБА_3 та кулаком в задню частину голови.

За фактом завдання тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_3 неповнолітнім ОСОБА_4 , Первомайським ВП ГУНП в Миколаївській області було відкрите кримінальне провадження № 0002555 та внесені дані до ЄРДР.

В ході проведеного досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні було відібрано пояснення у ОСОБА_4 , який пояснив, що 04 грудня 2019 року він розшукав ОСОБА_3 у роздягальні школи та на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин наніс йому удар в обличчя.

За висновку судово-медичної експертизи №542 від 05 грудня 2019 року, у ОСОБА_3 , 2005 року народження виявлено: синець лівого плеча, набряк лобної ділянки. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в час і при обставинах вказаних потерпілим від дій тупого (их) твердого (их) предмету (ів) (коліно, кулак і т.д.) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином потерпілому нанесено не менше двох ударів в різні ділянки, ушкодження при падіння з висоти власного зросту утворитися не могли.

Враховуючи, що на момент вчинення кримінального правопорушення неповнолітній ОСОБА_4 не досяг віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, постановою слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області від 07 грудня 2019 року кримінальне провадження №0002555, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.6).

Відповідно до виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 4519, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КНП «Первомайська ЦРЛ» з 11 грудня 2019 року по 20 грудня 2019 року, діагноз :стан після закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку) з помірним астено-вегетативним синдромом. Рекомендовано: спостереження сімейним лікарем і невропатологом; подальше лікування окуліста. (Повторно амбулаторно оглядався окулістом, направлений на лікування в клініку очних хворобі ім. Філатова) (а.с.12).

Згідно з довідкою КНП «Первомайська центральна районна лікарня» від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_3 з 11 по 20 грудня 2019 року переніс стан після закритої черепно мозкової травми (струс мозку) та останнього звільнено від фізкультури на 1 місяць (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження матеріальної шкоди, понесених витрат на лікування, позивачка надала копії квитанції про сплату нею медичних послуг та на придбання ліків на загальну суму 4933 грн. 79коп., які було стягнуто вказаним рішення суду та відповідачем у цій частині не оскаржується, і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст.1166,1167,1168 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В силу вимог ч. 1 та ч.2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Станом на день розгляду даної справи ОСОБА_4 є неповнолітнім.

Враховуючи вказане, а також те, що ОСОБА_4 не має свого майна чи коштів, достатніх для відшкодування шкоди, висновок суду першої інстанції про стягнення завданої неповнолітнім шкоди з його законного представника батька ОСОБА_1 , є правильним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про доведеність факту заподіяння моральної шкоди та його очевидність, оскільки є наслідком протиправних дій сина відповідача, а тому враховуючи характер моральний страждань позивача та неповнолітнього ОСОБА_3 , який внаслідок травми отримав легкі тілесні ушкодження з подальшим погіршенням здоров`я, також час, протягом якого він знаходився на лікуванні, наслідки завданих тілесних ушкоджень порушили нормальні життєві зв`язки та потребують додаткових зусиль для продовження навчання, а також принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Колегія суддів, обговорюючи доводи щодо стягнення моральної шкоди у розмірі визначеному судом, враховує тривалість лікування потерпілого, ступінь вини ОСОБА_4 , те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_3 переніс фізичний біль, перебував на лікуванні з діагнозом струс головного мозку з помірним антено-вегетативним синдромом, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 11 грудня 2019 року по 17 грудня 2019 року, проходив консультації у лікаря невролога та офтальмолога, психологічний тиск, який здійснює ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_3 розміщуючи у соціальних мережах погрози, що свідчить про надмірну жорстокість та зухвалість дій ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_3 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, характеру злочину, конкретних обставин справи, та інших негативних наслідків, що настали та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану моральну шкоду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 саме ОСОБА_4 колегія суддів відхиляє, як такі що спростовуються матеріалами справи, оскільки такими підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 та моральними стражданнями ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його законний представник - ОСОБА_2 .

Аргументи апеляційної скарги, що після події 04 грудня 2019 року, ОСОБА_3 разом з дітьми грав і сніжки, що спростовує, на його думку, наявність струсу головного мозку, не є тими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру моральної шкоди, виходячи із обставин його вчинення. Більш того, таке не підтверджується належними та допустимими доказами.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 19 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 р.