РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Рівне у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 жовтня 2004 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 10.10.2004 року, а/з №1431. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з чоловіком не склалося. На даний час проживають окремо і станом на день пред`явленням цього позову, вони з відповідачем не мають ні підстав, ні наміру відновлювати сімейні стосунки. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них та їхніх дітей. На даний час діти є неповнолітніми і, відповідно до положень Сімейного кодексу України необхідно вирішити питання місця проживання дитини. Зважаючи на те, що сини проживають з нею, що відповідає їхньому бажанню, і є прийнятним для відповідача, спору про місце проживання дітей у них немає. Вона в змозі забезпечувати дітям повноцінний фізичний та психологічний розвиток. Однак, на даний час вважає за необхідне вирішити питання матеріальної участі відповідача у вихованні дітей, оскільки чіткої домовленості щодо матеріальної участі відповідача у забезпеченні потреб дітей між ними не досягнуто, хоча чоловік брав і продовжує брати участь у забезпеченні дітей. Під час їхнього спільного проживання він здійснював закупівлю продуктів харчування щонайменше на 4000,00 грн. щомісячно, купував дітям одяг, канцтовари та інші речі, що були їм необхідні, діти відвідували разом з батьком кафе-піцерії, тато забезпечував їм інші розваги. Відповідач витрачав на забезпечення сім`ї суму в розмірі від 7000,00 грн, на місяць. Відповідач є працездатною особою, починаючи з 2015 року постійно їздить на роботу до РП Польщі, забезпечує собі достойні умови проживання і має дохід достатній для повноцінного забезпечення дітей. На даний час відповідач працевлаштований на території України, однак, навесні має намір виїхати на роботу до Польщі. Відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей чи осіб на утриманні не має, працює, має у власності нерухоме майно, а отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж мінімум гарантований законом, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком обох батьків. Вона на даний час не має достатнього доходу, оскільки навчається в ІПО НУВГП за освітнім ступенем (рівнем) - магістр, доказом чого слугує договір №1377/м 15.11.2019 р. Вартість навчання складає 24750,00 грн. . Зважаючи на те, що після розірвання шлюбу вона не має підстав розраховувати на добровільну виплату коштів на утримання дітей, просить призначити стягнення аліментів на утримання синів в розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину щомісячно, що передбачено ч. 2 ст,182 СК України. Просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем - ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 10.10.2004 року, актовий запис № 1431 , дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживанні з нею. Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 , аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Покласти судові витрати на відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Розгляд справи проводити у її відсутність. Зазначила, що протягом 3-х місяців не проживають разом, примирення між ними неможливе.

Відповідач ОСОБА_2 до початку підготовчого судового засідання подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вказав, що протягом 3-х місяців не проживають разом, примирення між ними неможливе. Просив розглянути справу у його відсутність, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Поданою до суду письмовою заявою відповідач ОСОБА_2 визнав пред`явлений до нього позов, що дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення.

За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.10.2004 р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1431.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 28.11.2006 року складено відповідний актовий запис № 2602, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 07.10.2009 року складено відповідний актовий запис № 2561, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції

Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають та не ведуть сумісне господарство. Примирення не можливе. За цей час подружжя не здійснило реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей, відтак шлюб підлягає до розірвання.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дітей, тому суд прийшов до висновку, що місцем проживання неповнолітніх дітей : сина ОСОБА_5 , 2006 р.н. та сина ОСОБА_6 , 2009 р.н. визначити з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада - 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" у 2020 році з 01.01.2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини , суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання синів в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Плоска, Рівенського району Рівненської обласі на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі мінімального розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.12.2019 року і до повноліття дитини та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі мінімального розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.12.2019 року і до повноліття дитини, про що не заперечив відповідач.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 16.12.2019 р. 16.01.2020 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 768,40 грн. та на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160 СК України, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.10.2004 р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1431, розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі мінімального розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.12.2019 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі мінімального розміру аліментів на дитину, що складає один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.12.2019 року і до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 16.12.2019 р. 16.01.2020 р.- допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд. Позивачка: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий 24.11.2000 р. Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2020 року .

Суддя О.В.Панас