Провадження № 2-о/643/491/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря - Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем та факту прийняття спадщини , суд,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1 ) зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та встановити факт прийняття спадщини з часу її відкриття за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України заявником ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1 ) після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої увійшло наступне майно: Ѕ (одна друга) частина у праві спільної часткової власності на приміщення 3-го поверху № 20 (двадцять), № 20а (двадцять «а»), загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м., в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; назву вулиці перейменовано згідно розпорядження Харківської обласної державної адміністрації від 17.05.2016 року за № 181), буд. АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 .

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначила , що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Хоча заявник формально і була зареєстрована за адресою в квартирах (кімнатах) № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 гуртожитку літ. «Б-5» в будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо і фактично вона постійно і безперервно проживала разом із її матір`ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_2 , що підтвердження відповідним свідоцтвом про смерть.

За життя 08 вересня 2005 року мати заявника ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_5 (в якій заявник та її батьки постійно фактично разом проживали), що підтверджується укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договором купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І. В. за реєстровим № 3023.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 22 вересня 2005 року за реєстраційним № 11096692, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 вересня 2005 року за № 8420329 . Вартість вказаного майна згідно договору складає 194 000 грн. 00 коп.

20 липня 2009 року заявник ОСОБА_1 разом із її матір`ю ОСОБА_2 набули у власність по Ѕ частині кожен приміщення 3-го поверху № 20, 20а, загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м. в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані в АДРЕСА_6 , що підтверджується укладеним ними із ОСОБА_5 договором купівлі-продажу від 20 липня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М. В. за реєстровим № 1747.

Право власності на майно було зареєстровано у встановленому законом порядку . Вартість вказаного майна згідно договору складає 135 100 грн. 00 коп.

Таким чином, після смерті матері заявника ОСОБА_2 залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_5 та Ѕ частина приміщень 3-го поверху № 20, 20а, загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м. в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані в АДРЕСА_6 .

Оскільки заявник постійно фактично проживала разом зі своєю матір`ю у квартирі АДРЕСА_5 , вона вважала і була переконаною, що вважається такою, яка фактично прийняла спадщину за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України без необхідності додаткового подання відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщину.

У зв`язку з цим, 07 лютого 2018 року заявник, як спадкоємець першої черги за законом після померлої її матері ОСОБА_2 , звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С. А. за вих. № 146/02-31 від 08 липня 2020 року було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 .

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус виходив з того, що спадкоємець ОСОБА_1 раніше не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася (згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 50826370 від 07.02.2018 року).

Оскільки заявник не змогла представила нотаріусу документів про постійне проживання разом із спадкодавцем (її матір`ю) на час відкриття спадщини і, відповідно, не змогла документально довести факт прийняття спадщини за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, нотаріус вимушена була відмовити заявнику у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом.

у зв`язку з чим заявник звернулась до суду з завою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 підтримала доводи заяви та просила її задовольнити .

Зацікавлена особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова С.А. в судове засідання не з`явилась , про день та час слухання справи сповіщена в установленому порядку, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, рішення ухвалити на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповіднодо цьогоКодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,відповідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 виданого повторно 06.02.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ,актовий запис № 10795.

08 вересня 2005 року мати заявника ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_5 (в якій заявника та її батьки постійно фактично разом проживали), що підтверджується укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договором купівлі-продажу квартири від 08 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І. В. за реєстровим № 3023.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 22 вересня 2005 року за реєстраційним № 11096692, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 вересня 2005 року за № 8420329 .

20 липня 2009 року заявник ОСОБА_1 разом із її матір`ю ОСОБА_2 набули у власність по Ѕ частині кожен приміщення 3-го поверху № 20, 20а, загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м. в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані в АДРЕСА_6 , що підтверджується укладеним ними із ОСОБА_5 договором купівлі-продажу від 20 липня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М. В. за реєстровим № 1747 .

Заявник ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою в квартирах (кімнатах) № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 гуртожитку літ. «Б-5» в будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо і фактично вона постійно і безперервно проживала разом із її матір`ю ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 , відповідно копії довідки Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку 10-12838-2019 від 16.12.2019 року про місце реєстрації матері заявника та зняття її з обліку за відповідною адресою у зв`язку зі смертю .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці - ОСОБА_2 , що підтвердження копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 виданого повторно 06.02.2018 рок Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ,актовий запис № 4935

Після смерті матері заявника ОСОБА_2 залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_5 та Ѕ частина приміщень 3-го поверху № 20, 20а, загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м. в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані в АДРЕСА_6 .

Заявник постійно фактично проживала разом зі своєю матір`ю у квартирі АДРЕСА_5 , вона вважала і була переконаною, що вважається такою, яка фактично прийняла спадщину за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України без необхідності додаткового подання відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщину.

07 лютого 2018 року заявник, як спадкоємець першої черги за законом після померлої її матері ОСОБА_2 , звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С. А. за вих. № 146/02-31 від 08 липня 2020 року було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 .

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус виходив з того, що спадкоємець ОСОБА_1 раніше не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася (згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 50826370 від 07.02.2018 року).

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1216, 1217, 1218, ч.ч. 1,2, ст.1220, ч.1 ст. 1221, ч.3 ст.1268 ЦК України).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 4б`цього Кодексу).

За умовами ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт спільного і безперервного проживання заявниці ОСОБА_1 з її матір`ю ОСОБА_2 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та факт прийняття спадщини з часу її відкриття ОСОБА_1 після смерті її матері- ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім*єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_1 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та факт прийняття спадщини з часу її відкриття за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України заявником ОСОБА_1 після смерті її матері- ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Доводи заявника підтверджуються показами свідків та доказами, що містяться в матеріалах справи .

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 265, 293, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна про встановлення юридичного факту проживання зі спадкодавцем та факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт прийняття спадщини з часу її відкриття за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України заявником ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої увійшло наступне майно:

- Ѕ (одна друга) частина у праві спільної часткової власності на приміщення 3-го поверху № 20 (двадцять), № 20а (двадцять «а»), загальною площею 20,8 кв. м., житловою площею 14,8 кв. м., в гуртожитку літ. «Б-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; назву вулиці перейменовано згідно розпорядження Харківської обласної державної адміністрації від 17.05.2016 року за № 181), буд.

АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна , юридична адреса: АДРЕСА_7 .

Суддя Майстренко О.М.