Справа №333/5815/19
Провадження №2/333/407/20
12 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги,
07.10.2019 року представник позивача ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Лишенка С.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 12.02.2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року справа прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2019 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
З урахуванням викладеного, за змістом ст.128 ЦПК України, вважається, що відповідачі повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.
Ознайомившись з поясненнями сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , яким визнано за останньою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін (а.с. 8-10).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 начальнику Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області від 27 січня 2017 року, ОСОБА_1 заявила про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України, що ОСОБА_3 перешкоджав їй у вільному доступі до квартири (а.с.11).
Відповідно до відповіді № 478/01-05 від 05.07.2019 року Міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» повідомило про оплату в серпні 2017 року суми боргу в розмірі 2910,79 гривень, про що свідчать витяг з копії особового рахунку квартиронаймача та довідка по особовому рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 13-14).
Згідно відповіді № 8763 від 21.06.2019 року Комунальне підприємство «ВОДОКАНАЛ» повідомило, що станом на 01.06.2019 року заборгованість по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 складає 173, 82 грн, що дає змогу суду зробити висновок про відсутність боргу (а.с.19).
Верховний суд України розглядаючи справу № 6-2951цс15 (постанова від 20 квітня 2016 p.), зокрема, зазначив: «споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними».
Згідно статті 162 ЖК Української PCP власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і увстановлений строк.
Своєчасно оплатити спожиті комунальні послуги споживачзобов`язаний також згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу зурахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трипроценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленийдоговором або законом.
Право на стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами передбачено ч. 3 ст. 692 ЦК України. Відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщозаконом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.
Позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі та підтверджений обставинами, встановленими судом під час перевірки їх доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 6839,96 грн. та трьохпроцентів річних в сумі 1668,06 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг (а.с. 21-23). Перевіривши правильність складеного розрахунку суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено в повному обсязі, то витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн., понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
22.08.2017 року позивач ОСОБА_1 уклала договір № 22/2017 про надання правової допомоги з адвокатсбким об`єднанням «ЮРЛЮКССЕРВІС» в особі керуючого партнера об`єднання Лишенко С.С. (а.с.24,25).
Згідно розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу сума витрат складає 5500 грн. (а.с. 51, 52), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 8-11, 12-13, 76, 79, 81, 89, 128, 131, 247, 260-263, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 1, 11, 12-13, 15, 16, 22, 526, 530, 536, 610-612, 623, 625, 629 ЦК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова