Номер справи 243/1817/20
Номер провадження 2-з/243/1/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» лютого 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвоката ГУК Олексія Олеговича, про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвокат Гук О.О., який діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія АІ № 1010395 від 19 лютого 202 року, звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, яку обґрунтував тим, що Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №1/18 від 23 квітня 2018 року позов ТОВ «Південний фінансовий партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південний фінансовий партнер» заборгованість за Кредитним договором №45910 від 25 вересня 2013 року у сумі 19999997,28 грн., та третейський збір у сумі 25500,00 грн.

Також, на виконання вищезазначеного рішення, Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2018 року по справі №796/123/2018 видано Виконавчий Лист №796/123/2018, який виданий 19 червня 2018 року та 25 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Чернецьким Ю.Д. відкрито виконавче провадження №57531065.

Проте, ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання вищевказаного рішення суду, так як боржником вчиняються дії, які перешкоджають погашенню боргу перед Заявником за даною заявою.

Після звернення приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Ю.Д. до Солом`янського районного суду міста Києва з Поданням про визнання частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з якою зареєстровано шлюб 21 вересня 2016 року відділом РАЦС Печерського району м. Києва за його згодою 07 лютого 2020 року здійснила дарування свого майна на користь сина ОСОБА_3 , а саме:

- 07 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір дарування, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за реєстровим номером №503, на підставі якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частку магазину-офісу, загальною площею 735,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці комунальної власності Слов`янської міської ради, яка належала дарувальнику на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. 27 квітня 2017 року, за реєстром №1888;

- 07 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір дарування, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за реєстровим номером №506, на підставі якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частку магазину-офісу, загальною площею 735,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці комунальної власності Слов`янської міської ради, яка належала дарувальнику на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. 28 квітня 2017 року, за реєстром №1901.

Також ОСОБА_2 подарувала своїй донці - ОСОБА_4 інше нерухоме майно, яке знаходиться в місті Києві та в Київській області, через це з приводу іншого майна ТОВ «Південний фінансовий партнер» подаються позови за їхнім місцезнаходженням.

Вважає, що дружина Боржника ОСОБА_5 ОСОБА_2 навмисно здійснила відчуження всього свого майна на користь доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та з метою уникнення виконання рішення суду, ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , за якою було зареєстровано відповідне нерухоме майно, фіктивно, для виду, було подароване це майно на користь свого сина - ОСОБА_3 та всі ці правочини були укладені за згодою ОСОБА_1 , оскільки до укладення даних правочинів він був одним із співвласників всього цього нерухомого майна.

Просить суд, застосувати забезпечення позову у виді накладення арешту на:

- 1/2 частку магазину - офісу (1 черга будівництва - магазин з підсобними та службовими приміщеннями) загальною площею 735,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці комунальної власності Слов`янської міської ради, та належить ОСОБА_3 за Договором дарування від 07 лютого 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за реєстровим номером №503;

- 1/2 частку магазину - офісу (1 черга будівництва - магазин з підсобними та службовими приміщеннями) загальною площею 735,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці комунальної власності Слов`янської міської ради, та належить ОСОБА_3 за Договором дарування від 07 лютого 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. за реєстровим номером №506.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Згідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Так представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвокат Гук О.О., в заяві про забезпечення позову до пред`явлення позову, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке на даний час належить ОСОБА_3 , яке він прийняв у дар від ОСОБА_2 , належить також ОСОБА_1 на праві спільної власності, та вона його фіктивно подарувала ОСОБА_3 , за згодою ОСОБА_1 , за для уникнення сплати заборгованості за рішенням суду.

Однак до Заяви не додано Витягу з реєстру щодо підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно є співвласником майна ОСОБА_2 , яке вона подарувала ОСОБА_3 , а також не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме не накладення арешту на майно ОСОБА_3 може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, за яким з ОСОБА_1 стягнуто заборгованості.

Згідно із пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із п. 7 Постанови ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвала про забезпечення позову виноситься повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 17 квітня 2019 (справа № 308/3824/16-ц), зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Суд приходить до висновку, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Крім того, вид забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається заборона відчуження. Заявник зазначає, що майно, яке на даний час належить ОСОБА_3 , яке він прийняв у дар від ОСОБА_2 , належить також ОСОБА_1 на праві спільної власності, та ОСОБА_2 його фіктивно подарувала ОСОБА_3 , за згодою ОСОБА_1 , за для уникнення сплати заборгованості за рішенням суду. Однак в порушення ст. 81 ЦПК України, заявник не додає до заяви ніяких доказів, що ОСОБА_1 дійсно є співвласником майна ОСОБА_2 , а також не надає відомостей, що ОСОБА_3 має намір відчужити майно, яке він прийняв у дар від ОСОБА_2 або іншим шляхом розпорядитися ним задля уникнення виконання рішення суду.

Таким чином, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвокат Гук О.О. не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також відомостей, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд, встановивши, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвокат Гук О.О. не надано жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153, 258-160, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22 грудня 2006 року, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні Заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» - адвоката ГУК Олексія Олеговича, про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до Розділу VІІІ п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалу постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу 28 лютого 2020 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова