Провадження №2/235/109/20
Справа №235/6525/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі суду : головуючій судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року, яке набрало законної сили, задоволені позовні вимоги до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та визнана недостовірною та такою, що порушує її честь та гідність інформація, яка розповсюджена ОСОБА_4 у листі до Красноармійського міського голови, а саме: що вона « требует» від батьків учнів раніше замовлені подарунки золоті прикраси та інше; стоїть на обліку у психіатра; « гуляє з чоловіками мам учнів та потім робить аборти; лікується від венеричних захворювань; допустила антисанітарію в класі; ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей. Вважаючи, що вона має право на захист своїх порушених прав, позивачка звернулась до відповідача з вимогою про спростування вказаної недостовірної інформації шляхом звернення з листом до Покровського міського голови, в якому повинно бути зазначено, що вказана інформація є недостовірною. Окрім того, вважаючи, що незаконними діями щодо розповсюдження недостовірної інформації відповідач приніс їй моральні страждання, які полягають у втраті звичайного укладу життя, виникнення незручностей, переживань з цього приводу. Моральну шкоду вона оцінює у 150000 грн. Позивачка просить зобов`язати відповідача ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію відносно неї, зокрема, що вона: «требует» від батьків учнів раніше замовлені подарунки золоті прикраси та інше; стоїть на обліку у психіатра; «гуляє з чоловіками мам учнів та потім робить аборти; лікується від венеричних захворювань; допустила антисанітарію в класі; ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей» у той же спосіб, яким вона була розповсюджена, шляхом направлення заяви на ім`я Покровського міського голови про спростування зазначеної інформації; стягнути з відповідача на свою користь 150000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації.

Відповідач ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що факт участі позивачки у судовому засіданні і процесі збирання доказів по справі не завдав позивачці, за його думкою, моральні страждання, оскільки в процесі приймала участь не сама позивачка, а її представник, а при збиранні доказів по справі, позивачка не повинна щось кому доводити, має право на отримання таких доказів без будь-яких пояснень. Обговорення його заяви на батьківських зборах не передбачено ніякими правовими нормами, це є ініціативою адміністрації школи. Вважає, що завдання моральних страждань не доведено позивачкою, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Очеретько О.В. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача адвокат Безрук В.Л. підтримав наданий відзив, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року, яке набуло законної сили, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності задоволені: визнано недостовірною та такою, що порушує честь і гідність ОСОБА_3 інформацію, висловлену ОСОБА_4 у заяві на ім`я Покровського міського голови Донецької області ОСОБА_5 від 15.01.2019 року, а саме, що ОСОБА_6 вимагає від батьків вчителів раніше замовлені подарунки (золоті прикраси та інше), перебуває на обліку у психіатра, має інтимні стосунки з чоловіками матерів учнів та робить аборти, лікується від венеричних захворювань, допустила антисанітарію у класі, ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей» ( а. с. 4-7).

Постановою Донецького апеляційного суду від 21.08.2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року залишено без змін.

Позивачкою на адресу відповідача направлена вимога про зобов`язання останнього спростувати зазначену вище інформацію та сплатити їй моральну шкоду ( а. с. 8-11).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28). Статтею 68 Конституції встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, і під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, членів своєї родини та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збитками, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Виходячи з аналізу вищезазначеної норми права , суд приходить до висновку, що для виникнення права вимоги щодо спростування недостовірної інформації, необхідно встановити факт її поширення.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 « Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації» роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет і з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти тест спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликанням документа тощо).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить спростувати недостовірну інформацію шляхом зобов`язання відповідача направити відповідну заяву на ім`я Покровського міського голови, при цьому конкретного тексту заяви про спростування інформації не зазначено .

Рішення суду від 13.06.2019 року, яке набрало законної сили, є процесуальним документом, який визнає недостовірною інформацію, зазначену відповідачем в заяві від 15.01.2019 року на ім`я Покровського міського голови, а саме, що ОСОБА_3 вимагає від батьків вчителів раніше замовленої подарунки ( золоті прикраси та інше), перебуває на обліку у психіатра, має інтимні стосунки з чоловіками матерів учнів та робить аборти лікується на обліку від венеричних захворювань, допустила антисанітарію у класі, ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України « Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України , статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Постановою пленуму від27.02.2009 року якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення.

Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту.

Наприклад, у п.75 рішення від 5.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

В даному випадку, керуючись ст. 5 ЦПК України, приймаючи до уваги той факт, що позивачем в позовній заяві не зазначено текст спростування недостовірної інформації, суд вважає за можливим уточнити спосіб спростування відповідачем інформації , розповсюдженої в заяві на ім`я голови Покровської міської ради , шляхом направлення заяви на ім`я міського голови Покровської міської ради саме із зазначенням вступної та резолютивної частини рішення суду від 13.06.2019 року, що відповідає вищезазначеним нормам права, оскільки такий спосіб захисту буде вважатись найбільш ефективним.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» і порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Відповідно до роз`яснень наданих у пунктах 19 і 27 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 « Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співрозмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні часті та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потеплілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації . При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено факт погіршення її стану здоров`я внаслідок розповсюдження недостовірної відносно неї інформації відповідачем по справі. Разом з тим, суд вважає, що позивачці заподіяні моральні страждання, які виразилися в переживаннях, від приниження в очах оточуючих, трудового колективу, батьків учнів, порушенні нормальних життєвих зв`язків і вважає достатнім, співмірним і розумним моральне відшкодування у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Частиною 3 ст. 6 Закону «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимоги немайнового характеру.

Позивачкою сплачено судовий збір 2250 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди за вимогою про захист честі, гідності ділової репутації у розмірі 150000 грн., проте не доплачена сума судового збору за вимогу про спростування недостовірної інформації у розмірі 768,40 грн.

Отже, з позивачки на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

З відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 (немайнового характеру) та 105,07 грн. (4,67 % від 150000 грн.), а всього 873,47 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 23, 277, 280 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 2 від 27.02.2009 року, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_3 про те, що вона «требует» від батьків учнів раніше замовлені подарунки золоті прикраси та інше; стоїть на обліку у психіатра; «гуляє з чоловіками мам учнів та потім робить аборти; лікується від венеричних захворювань; допустила антисанітарію в класі; ходить з перегаром у навчальний заклад та дихає на дітей» шляхом направлення заяви на адресу Покровського міського голови (Покровської міської ради) із зазначенням вступної та резолютивної частини рішення Красноармійського міськрайонного суду від 13.06.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, понесені судові витрати у розмірі 873,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2020 року.

Суддя: