15.01.2020 Провадження № 2/331/101/2020
15.01.2020 року м. Запоріжжя
Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненко М.В., при секретарі судового засідання Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
17.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 10 листопада 1989 року, позивачем ОСОБА_1 придбано у власність 19/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих та побутових споруджень та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці розміром 423 квадратних метрів. Право власності ОСОБА_1 зареєстроване у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером №1023 від 04.12.1989 року (копія договору з реєстраційним написом додається).
На час придбання зазначеного вище домоволодіння, прізвище позивача, ім`я, по батькові було: ОСОБА_3 .
22 грудня 1989 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_4 .
У належній ОСОБА_5 частині домоволодіння, з 22 січня 1990 року зареєстрований ОСОБА_2 , який з часу розірвання шлюбу (з 2014 року) там не проживає, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Договір про користування частиною домоволодіння між позивачем та відповідачем не укладався.
Факт реєстрації ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , підтверджується наявним записом у Домовій книзі та відміткою в його паспорті (копія документів додається до позову).
Статтею 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідач та позивач не проживають разом, не ведуть спільного господарства.
Факт не проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , з 2014 року підтверджується Актом, що складений 06.04.2019 року в присутності сусідів ОСОБА_6 , яка мешкає у АДРЕСА_2 , та ОСОБА_7 , яка мешкає у АДРЕСА_2 .
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником.
Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення. яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 ..
Вважає, що її права, як власника житлового приміщення порушені, реєстрація відповідача перешкоджає їй здійснювати право власності на нерухоме майно. Позивач ОСОБА_1 не може отримати субсидію.
На підставі вищевикладеного просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 11.06.2019 року на 14 год. 30 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 02.10.2019 року на 09 год. 00 хв.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. На задоволені позову наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 19/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих та побутових споруджень та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці розміром 423 квадратних метрів на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.1989 року. Право власності ОСОБА_1 зареєстроване у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 1023 від 04.12.1989 року (а.с. 4-7).
Також у вказаній частині домоволодіння зареєстрований, але не мешкає з 2014 року її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт реєстрації ОСОБА_2 у вказаній частині домоволодіння підтверджується копією домової книги та копією його паспорту (а.с. 13-17).
ОСОБА_2 будучи зареєстрованим у вказаному домоволодінні не здійснює сплату комунальних послуг, в утриманні житла участі не бере, тим самим створюючи позивачу ОСОБА_1 додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 підтверджується письмовими показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зазначили, що відповідач ОСОБА_2 декілька років за вищевказаною адресою не мешкає.
Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_2 понад 2 року без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: М.В. Антоненко