Справа № 509/6290/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 .,

представників відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Німецької Євангелічно-Лютеранської релігійної громади Святої Катерини у Печерському районі м.Києва, Релігійної громади Німецької Євангельсько-Лютеранської церкви м.Запоріжжя, Релігійної громади Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви в м.Кременчуці, Євангелічно-Лютеранської релігійної громади "Святого Вознесіння" м.Харкова, Німецької євангелічно-лютеранської громади м.Донецька, Євангелічно-лютеранської релігійної громади с.Новоградківка Овідіопольського району Одеської області, Німецької Євангелічно-лютеранської релігійної громади с.Петродолинське Овідіопольського району Одеської області, Релігійної громади "Преображення Господнє" Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України м.Біла Церква Київської області, Німецької євангелічно-лютеранської громади с.Зміївки, Релігійної громади "Спасіння" Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України в м.Шостка, Релігійної організації "Релігійна громада Німецької Євангельсько-Лютеранської церкви України у м.Кривий Ріг", Німецької євангелічно-лютеранської громади м.Бердянська, Релігійної організації" Німецька Євангелічно-лютеранська громада "Примирення" в м.Полтава", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Релігійна організація "Німецька євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м.Одеса", Релігійна громада Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України у м.Львові, Релігійна громада Святого Апостола Іоанна Богослова Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви у м.Херсон, Німецька євангелічно-лютеранська громада, Релігійна громада німецької євангельсько-лютеранської церкви України у м.Вінниці, Релігійна громада німецької євангельсько-лютеранської церкви України м.Олександрії, Релігійна громада Святої Катерини Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви у м.Дніпропетровську, Німецька Євангелійно-лютеранська релігійна громада, Релігійна громада Німецької Євангельсько-лютеранської церкви, Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов подано з підстав неправомірності проведення засідання релігійної організації та визнання незаконними рішень її органів управління.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року відкрито провадження по справі за зазначеним позовом.

До суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_5 про закриття провадження по справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду у суді.

У судовому засіданні представник відповідача Гроссу ОСОБА_7 підтримав дане клопотання, інші представники відповідачів підтримали дане клопотання, представник позивача заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.35 Конституції України церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а згідно з ч.4 ст.5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організації.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По суті захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, п.10 ч.2 якої власне визначає одним із способів захисту визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, однак не органів об`єднань громадян чи релігійних організацій.

Інші способи захисту порушених прав частіше за все визначаються спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Позивач вважає порушеним своє право на участь у керівництві релігійної організації, а також, що засідання Синоду Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, рішення Синоду Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України були проведені (прийняті) з порушенням вимог Статуту релігійної організації.

При цьому, позивач не посилається на жодну норму права, окрім ст.ст. 5,7, 9, 12, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», якими визначено, що релігійна організація зобов`язана додержуватись вимог чинного законодавства і правопорядку та не повинна втручатись у діяльність інших релігійних організацій, правоздатність релігійної організації визначається її статутом (положенням), а також встановлено вимоги до статутів релігійних організацій, порядок їх прийняття та реєстрації.

Однак, ні наведені правові норми, ні будь-який інший закон не передбачають обраний позивачами спосіб захисту їхніх прав - визнання недійсними і скасування рішень зборів релігійної громади, їх керівника.

Стаття 275 ЦК України визначає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права, який здійснюється способами встановленими гл.3 цього Кодексу, зокрема ст.16 ЦК, яка разом з тим, теж не передбачає можливості визнання незаконними рішень релігійної організації, про що власне й пред`явлено позовні вимоги.

Зміст конкретних прав та обов`язків члена релігійної організації, діяльності керівних органів релігійної організації, якими власне є позивач та відповідач по справі, визначається спеціальним Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» та Статутами цих організацій, які належно затверджені та зареєстровані.

Слід зазначити, що сам позивач у позові зазначає, що відповідно до Статуту формування складу Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України віднесено до компетенції Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, який здійснює свою діяльність у формі засідань.

Також згідно з п.4.3. Статуту Церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ є також вищою апеляційною інстанцією в НЄЛЦУ для вирішення внутрішніх і міжгромадських конфліктів.

Оскарження в судовому порядку дій та рішень керівних органів релігійних організацій щодо членства чи обрання його керівних органів не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту порушених прав членів таких організацій, оскільки в даному разі йдеться не про порушення прав і свобод громадянина, а про діяльність релігійної організації, зокрема про її акти та дії, що належать до внутрішньо-організаційної діяльності організації і є її виключною компетенцією.

Згідно з ст.ст.7,8,12,13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим. Статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» забезпечення виконання та додержання законодавства про свободу совісті, світогляду, віросповідання та релігійні організації здійснюють у межах компетенції центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері релігії, інші центральні органи виконавчої влади, органи прокуратури, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Тому, саме до компетенції зазначених органів, а не суду належить вирішення питання про перевірку законності рішень загальних зборів громадських організацій та відповідність їх вимогам статуту, й лише бездіяльність зазначених органів в цьому питанні могла бути предметом судового оскарження.

Суд також зазначає, що для реалізації своїх прав на задоволення релігійних потреб позивачі можуть в установленому законом порядку створити нову релігійну організацію або вступити до іншої діючої релігійної громади.

Враховуючи викладене, всі питання, пов`язані із створенням релігійної організації, прийняттям нею рішень в межах її компетенції, членством у цій організації та її ліквідацією, відносяться до її внутрішньої статутної діяльності. Тому при незгоді окремих членів релігійної громади з прийнятими нею рішеннями, вони можуть оспорити їх в межах процедур, встановлених Статутом організації.

Оскільки питання створення і ліквідації релігійної громади відноситься до сфери її діяльності, здійснюваної в межах закону, держава не вправі втручатися в цю діяльність, в тому числі шляхом визнання недійсними чи скасування відповідних рішень громади.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 по справі №1-17/2001, відповідно до якої визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), положення абзацу 5-го ст.248-3 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06, 1502-06, 1503-06) про те, що судам не підвідомчі скарги "на акти і дії об`єднань громадян, які відповідно до закону, статуту (положення) належать до їх внутрішньо-організаційної діяльності або їх виключної компетенції".

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відтак, суд прийняв до розгляду справу, яка не підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Одночасно суд роз`яснює позивачу його право на оскарження рішень Церкви у відповідності до приписів Статуту та ст.29 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Керуючись ст.ст.255,256 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Німецької Євангелічно-Лютеранської релігійної громади Святої Катерини у Печерському районі м.Києва, Релігійної громади Німецької Євангельсько-Лютеранської церкви м.Запоріжжя, Релігійної громади Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви в м.Кременчуці, Євангелічно-Лютеранської релігійної громади "Святого Вознесіння" м.Харкова, Німецької євангелічно-лютеранської громади м.Донецька, Євангелічно-лютеранської релігійної громади с.Новоградківка Овідіопольського району Одеської області, Німецької Євангелічно-лютеранської релігійної громади с.Петродолинське Овідіопольського району Одеської області, Релігійної громади "Преображення Господнє" Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України м.Біла Церква Київської області, Німецької євангелічно-лютеранської громади с.Зміївки, Релігійної громади "Спасіння" Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України в м.Шостка, Релігійної організації "Релігійна громада Німецької Євангельсько-Лютеранської церкви України у м.Кривий Ріг", Німецької євангелічно-лютеранської громади м.Бердянська, Релігійної організації" Німецька Євангелічно-лютеранська громада "Примирення" в м.Полтава", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Релігійна організація "Німецька євангелічно-лютеранська релігійна громада Святого Павла в м.Одеса", Релігійна громада Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України у м.Львові, Релігійна громада Святого Апостола Іоанна Богослова Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви у м.Херсон, Німецька євангелічно-лютеранська громада, Релігійна громада німецької євангельсько-лютеранської церкви України у м.Вінниці, Релігійна громада німецької євангельсько-лютеранської церкви України м.Олександрії, Релігійна громада Святої Катерини Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви у м.Дніпропетровську, Німецька Євангелійно-лютеранська релігійна громада, Релігійна громада Німецької Євангельсько-лютеранської церкви, Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про визнання недійсними рішень - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя В.К.Кочко