ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2383/20 Справа № 180/1471/19 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Керімовій - Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що з 22 жовтня 2005 року по 10 квітня 2019 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. В свою чергу, відповідач сплачує грошові кошти на утримання дітей щомісячно, в розмірі 15 000 грн., але відмовляється укладати нотаріально посвідчений договір про порядок та умови сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Будучи фізичною особою підприємцем, його дохід має не визначений та мінливий характер.

Враховуючи, що відповідач не бажає укладати нотаріально посвідчений договір про порядок та умови сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та відсутність у відповідача інших осіб на утриманні, отримання нерегулярного доходу, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн., щомісячно, із щорічною індексацією відповідно до закону.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн., щомісячно, із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 01 серпня 2019 року і до їх повноліття.

В частині стягування аліментів рішення допущено негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано закріпленим у законодавстві обов`язком батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, який покладається на них в рівних частках. Враховуючи вік дітей та їх проживання з позивачем, а також те, що відповідач працює приватним підприємцем, отримує дохід не менш 1 407 176 гривень на рік, отже має можливість платити аліменти у визначеній позивачем частці від свого доходу на утримання двох неповнолітніх дітей, суд в інтересах дітей визначив аліменти у розмірі 15 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду змінити в частині розміру аліментів, що стягуються на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2019 року, в іншій частині позову відмовити. (а.с.76-78).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення при неповному з`ясуванні обставин справи. Зокрема, стягуючи з нього аліменти на утримання доньки у частці від його доходу, суд залишив поза увагою ту обставину, що він є фізичною особою-підприємцем та має нерегулярний і мінливий дохід, визначив аліменти у твердій грошовій сумі, однак при визначенні розміру аліментів у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, порушив вимоги законодавства, оскільки не встановив розмір його заробітку (доходу) після утримання з нього податку; не врахував матеріальне становище як платника аліментів; наявності у платника аліментів на утриманні непрацездатних батьків, та інших обставини, які мають істотне значення для вирішення справи. Також суд не дослідив джерело прибутку від його підприємницької діяльності, оскільки виплати, які він отримував від підприємницької діяльності перестали надходити на його рахунок, у зв`язку з чим у нього немає можливості сплачувати визначений судом розмір аліментів.

17 лютого 2020 року ОСОБА_2 в порядку передбаченому положеннями ст. 360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги спрямовані на те, щоб не сплачувати на утримання дітей аліментів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22 жовтня 2005 року по 10 квітня 2019 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12-15). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Комунальним підприємством «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця» 19 липня 2019 року за № 951, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1 , разом з дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

Відповідно до письмової інформації Марганецької ДПІ Нікопольського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області за вихідним номером 20889/10/04-36-58-81 від 24 жовтня 2019 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 09 листопада 2011 року знаходиться на податковому обліку в Марганецькій ДПІ Нікопольського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області. За 2018 рік обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) згідно податкової декларації платника єдиного податку складає 1 407 176 гривень.

В суді першої інстанції відповідач надавав довідку про доходи, яка видана останнім , як директором ТОВ ВТФ «Альфа-Текс» 02 вересня 2019 року за № 1, за змістом якої ОСОБА_1 працює у ТОВ ВТФ «Альфа-Текс». За період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року загальна сума його доходу складає 33 695 грн. Надано розписку про отримання 19 липня 2019 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 10 000 гривень в рахунок аліментних платежів на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідачем надано копії пенсійних посвідчень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , але доказів родинних зв`язків не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановивши, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Також, приймаючи до уваги матеріальне положення дітей, які потребують матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, вважав за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн., щомісяця, та є достатнім та не буде порушувати майнові права дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає їх такими, що відповідають обставинам встановленим у справі та письмовим доказам.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Встановивши, що сторони мають неповнолітніх дітей, врахувавши матеріальне становище платника аліментів та його прохання визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції, правильно виходив з того, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачем розмірі.

При визначенні розміру аліментів суд правильно врахував норми Сімейного кодексу України, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, а також відсутність доказів зі сторони відповідача про його тяжкий матеріальний стан, або інших доказів, які б вказували на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість визначеного судом розміру аліментів, оскільки з 06 листопада 2019 року відповідач припинив підприємницьку діяльність та закрив ФОП ОСОБА_1 , про що внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не підлягають правовій оцінці з урахуванням приписів ч.3 ст.367 ЦПК України, як докази, які не були подані до суду першої інстанції, оскільки обставини виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що він має постійне місце роботи та отримує лише заробітну плату у розмірі 4 200 грн., тобто в нього змінився матеріальний стан, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення не спливають.

Стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 10 000 грн., в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що якщо матеріальний стан чи сімейний стан відповідача в майбутньому зміниться, то він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Таким чином, відповідач у звязку з тим, що в нього змінився матеріальний стан має право звернутися до суду з позовом про зменшення встановленого судом розміру аліментів, у порядку передбаченому ч.1 ст. 192 СК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, не знайшли свого підтвердження.

При поданні апеляційної скарги відповідачем були надані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції, однак останнім не доведено винятковості випадку неможливості їх надання суду першої інстанції, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежало від нього.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом судового розгляду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида