ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 635/7616/16-ц

провадження № 22-ц/818/1106/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Липецька сільська рада Харківського району Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Бобко Т.В.,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 1999 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з її матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 1999 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ «а-1», загальною площею 36,90 кв.м, житловою 19.60 кв.м, з надвірними будівлями літньою кухнею літ. «Б», сараями літ. «б», літ. «Г», льохом літ. «В», огорожею №1-3, які розташовані за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що померла ОСОБА_4 є бабусею ОСОБА_3 , на час її смерті він був неповнолітнім, а тому на підставі ч.1 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, проте його не було залучено до участі у справі, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав її для задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району та області Поляковою Л.О., ОСОБА_4 належав жилий будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 06 серпня 2012 року виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району Харківської області.

Як убачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 160/01-16 від 24 січня 2017 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відсутності інших спадкоємців та дійшов висновку про визнання в судовому порядку права власності на спадкове нерухоме майно.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановлений законом строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на або права на відшкодування вартості цього майна.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Отже, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб`єктивному праву одного відповідає суб`єктивний обов`язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Належними відповідачами у спорах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або за відсутності спадкоємців за законом чи заповітом - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 апелянт був неповнолітнім, відповідно до положень ст.ст. 1266, 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину, а тому є особою, яка юридично заінтересована в результатах вирішення цивільно-правового спору щодо визнання права власності на спадкове майно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, визнаючи право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , фактично вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі.

Пунктом п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1152,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова