ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/191/20 Справа № 188/1601/18 Суддя у 1-й інстанції - Полубан М. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Куценко Т.Р., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування якого посилається на те, що 20.07.2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ«Служба миттєвого кредитування» кредитний договір №16 та отримав кредит в розмірі 1500 грн. Відповідно до п.3.3 Договору відповідач зобов`язаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500 грн, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 840 грн., що разом складає 2340 грн. у строк до 16.08.2014 року. В порушення договірних умов відповідач станом на 15.10.2018 року не виконує свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1500 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Заходи досудового врегулювання не вживалися, так як відповідач на зв`язок не виходить. Згідно п.6.2 договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. А отже, згідно розрахунку, сума заборгованості разом з пенею становить 47 970 грн. Станом на 15.10.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, тому позивач, посилаючись на статті 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати.(а.с.2-3).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовлено (а.с.57-65).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.62-65).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із даним позовом, оскільки 20.07.2014 року відповідач отримав кредитні грошові кошти, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а позивач звернувся до суду з позовом лише 31.10.2018 року, про застосування якої було заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 16 та отримав кредит в розмірі 1500 грн. (а.с.4-5).

Згідно з умовами даного договору, позивач (кредитодавець) надав відповідачу (позичальнику) кредитні кошти у розмірі 1500,00 грн. на споживчі цілі, з процентною ставкою 2 % за кожен день користування кредитом строком до 16.08. 2014 року.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Сторони в договорі обумовили всі істотні умови даного договору, а саме обумовили строки договору, плату за користування кредитом та умови взаєморозрахунків, права та обов"язки сторін, відповідальність сторін та інші умови.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.

Крім того, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надали відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач в свою чергу отримав відповідну грошову суму .

Дійшовши висновку щодо спливу позовної давності, суд 1 інстанції застосував положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову.

Так, суд зазначає, що 20.07.2014 року відповідач отримав кредитні грошові кошти, та з того часу ним не здійснено жодного платежу. З позовом банк звернувся до суду лише 31.10.2018 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 9.2 кредитного договору, сторони погодили - строк договірної позовної давності 10 років.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшовши помилкового висновку щодо застосування положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, та відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

З розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором вбачається, що 20.07.2014 року відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 1500 грн. та йому нараховано на дану суму проценти у розмірі 840 грн.

Крім того, позивач почав нараховувати відповідачу з 17.08.2014 року щомісячну пеню у розмірі 30 грн.

Станом на 15.10.2018 року загальна заборгованість становить 47 970 грн.

Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач належним чином їх не виконує, у зв`язку з чим і виникла вищевказана заборгованість.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі N 6-100цс14, у якій зазначено, що відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 5 статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, колегія суддів вважає за можливе зменшити суму пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором до 2340,00 грн.

Отже, з урахуванням зменшеної суми пені з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість, яка станом на 15.10.2018 року становить 4 680,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 1500,00 грн., заборгованість по відсоткам 840,00 грн., пеня 2340,00 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 429,75 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» () заборгованість за кредитним договором №16 від 20.07.2014 року у сумі 4 680,00 грн., з яких: заборгованість по кредиту 1500,00 грн., заборгованість по відсоткам 840,00 грн., пеня 2340,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» () судовий збір у розмірі 429,75.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: