ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/389/20 Справа № 209/3636/18 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи з моменту звернення до суду із цією позовною заявою і довічно. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи з моменту звернення до суду із цією позовною заявою і довічно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 08.11.2018 року і довічно. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 08.11.2018 року і довічно. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 384 грн.20 коп. з кожної. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що винесене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, також судом не було враховано обставини щодо самого предмету спору, вимог, що були пред`явленні позивачем, а також обставин та доказів, які були надані позивачем в обґрунтування заявлених ним вимог. Суд прийшов до передчасного висновку, що позов підлягає задоволенню, а також вважав встановленими та доведеними обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Суд не прийняв до уваги, що у віці 14 років, у зв`язку з тим, що її матір - позивачка по справі, не утримувала її, не займалася вихованням, навіть не забезпечувала одягом та харчуванням, їй допомагали одягом та харчування зовсім сторонні люди, які були допитані у якості свідків та підтвердили вищевказані обставини.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 08.11.2018 року, відмовити у задоволенні позовних вимог до неї в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, також зазначила, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком у розмірі 1639,45 грн., але при цьому судом не було враховано факт, що з 01 січня 2019 року рівень прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність складає 1638,00 грн. відповідно до Закону України "Про державний бюджет" і таким чином позивачка забезпечена державою доходом на рівні не нижче прожиткового мінімуму. Крім того, суд першої інстанції не встановив, що крім відповідачок, у позивача є третя донька, яка повинна надавати матеріальне забезпечення у рівній мірі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 , виданого повторно 30 жовтня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, є її матір`ю (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_2 , виданого повторно 30 жовтня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, матір`ю дитини вказано - ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно довідки № 1/29171 від 09.10.2018 року про реєстрацію та склад сім`ї, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.08.1985 має склад сім`ї дві особи: ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Згідно змісту позову ОСОБА_2 зареєстрована за цією адресою, але проживає зі своєю сім`єю за місцем проживання чоловіка, адреса позивачу не відома.

Згідно змісту позову та наданих суду пояснень, позивач ОСОБА_3 є самотньою літньою людиною, у неї немає чоловіка, ні інших близьких людей, які могли б допомагати їй та утримувати її матеріально.

ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою про доходи Кам`янського об`єднаного управління ПФУ в Дніпропетровській області (а.с.54), інших джерел доходів вона не має. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує її необхідного мінімуму проживання, оскільки половину пенсії вона одразу витрачає на оплату комунальних послуг, оплачує за себе та за доньку ОСОБА_2 , яка зареєстрована з нею. Крім цього, вона хворіє на хронічні захворювання, у зв`язку із літнім віком та потребує постійного лікування з гіпертонічної хвороби, для лікування якої необхідно регулярний своєчасний прийом гіпотензивних препаратів (а.с.53). У зв`язку із значними витратами, які вона несе на сплату комунальних послуг та придбання ліків, її матеріальне становище є вкрай нужденним. Вона вимушена просити близьких їй людей допомагати одягом, ліками, харчами та іншими необхідним речами, позичати грошові кошти. Її дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особам працездатного віку, мають постійне місце роботи та стабільне джерело доходів, однак у добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надають, тягар оплати комунальних послуг вона несе сама. Вона батьківських прав не позбавлялась, від виконання батьківських обов`язків не ухилялась, дійсно є непрацездатною особою - пенсіонером за віком. Вважає, що її доньки повинні утримувати її, оскільки вона є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

Згідно Висновку за матеріалом ЖЄОЗПВКП № 10995 від 12.10.2018 року, зазначено, що 03.10.2018 р. до Дніпровського ВП із заявою звернулась ОСОБА_3 , 1953 р.н., мешкає АДРЕСА_1 , яка просить прийняти заходи до своєї доньки - ОСОБА_2 , 1983р.н., так як вона не допомагає їй сплачувати комунальні послуги за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона зареєстрована, але не проживає. З 2006 року ОСОБА_2 проживає на зйомних квартирах, за місцем своєї реєстрації проживати при житті матері не збирається, оскільки між ними склалися неприязні відносини. ОСОБА_2 категорично відмовилась назвати свій контактний номер телефону, місце свого теперішнього проживання, а також відмовилась з`явитися для опиту зі слідчим Дніпровського ВП (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі. Має двох повнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

ОСОБА_1 , станом на сьогоднішній день не працює, оскільки у вересні місяці 2018 р. отримала тяжке ушкодження, а саме, зламала ногу та знаходиться на реабілітації, що підтверджується трудовою книжкою, довідкою Пенсійного фонду України Форма ОК-7 (а.с. 23-25), медичною довідкою (а.с.27).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка є пенсіонеркою, непрацездатною, має важке захворювання, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, не надає, хоча є працездатним, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.

Підстав, передбачених положеннями ст. 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати непрацездатну матір не встановлено.

Посилання апелянтів на те, що позивачка хоча і є непрацездатною, проте отримує пенсію у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, безпідставні, так як положення ст. 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що немає необхідності відступати від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року у справі N 759/1315/17-ц, провадження N 61-10396св18, так як у цій постанові колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка, як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору і не посилалась на положення ст. 75 СК України. Тобто фактичні обставини і застосовані норми права за своїм змістом не є подібними.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Доводи, наведені апелянтами, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції, перевірив та надав оцінку поясненням відповідача ОСОБА_1 про тимчасове проживання її у віці 14 років в родині своєї однокласниці, на які вона посилається як на підставою для звільнення її від сплати аліментів на утриманні її матері.

Підстав для переоцінки доказів колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням зазначеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: