Провадження №2/522/370/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійний вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору дійсним та визначення часток,

ВСТАНОВИВ:

До суду 29.10.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійний вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору дійсним та визначення часток.

В обґрунтування позову зазначила, що 14 жовтня 1994 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , яка діяла в своїх інтересах та неповнолітнього сина ОСОБА_7 купили квартиру АДРЕСА_1 .

Продавцям вказана квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між сторонами був складений у письмовій формі та зареєстрований на «Одеській універсальній товарній біржі GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний №94/0449 від 14.10.1994 р.

В подальшому договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОМБТІ 27.10.1994 року за реєстр. 765 стор. 162 кн. 101, про що є відмітка на вказаному договорі.

Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу покупці прийняли квартиру у власність і стали власниками квартири.

Сторони за договором, домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом - Договором №94/0449 від 14.10.1994 року. Продавці та покупець повністю виконали всі умови договору. Покупці розрахувались з продавцями, прийняли квартиру у власність, вселились та зареєструвалися з вищевказаною адресою, постійно мешкають у вказаній квартирі та сплачують всі комунальні платежі.

Відповідачі отримали гроші та звільнили квартиру. Продаж цієї квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі-продажу сторонами було вчинено за 50000000,00 карбованців, що відповідає 5000,00 гривень, які були отримані відповідачами від покупців до підписання ними цього договору, про що зазначено в договорі в п.6.

В подальшому будь-яких спорів з приводу біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна №94/0449 від 14.10.1994 року між продавцями та покупцем не виникало.

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був розірваний Відділом реєстрації актів громадського стану виконкомом Центральної райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №36 від 30 січня 1996 року.

Також в Договір купівлі - продажу нерухомого майна №94/0449 від 14.10.1994 року, не визначені частки спільної сумісної власності на квартиру. Наразі позивач має намір подарувати свою частку сину у зв`язку з тим, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства та не визначені частки, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.

В підготовче засідання 17.12.2019 року з`явилась позивачка ОСОБА_8 , інші сторони по справі не з`явились, розгляд справи відкладено на 15.01.2020 року.

В підготовче засідання 15.01.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.

28.01.2020 року електронною поштою до суду надійшла заява від третьої особи ОСОБА_7 , відповідно якої просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

В судове засідання 30.01.2020 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином, осіб, стосовно яких не має відомостей щодо зареєстрованого місця реєстрації повідомлено за допомогою оголошення на сайті.? Судове засіданні відкладено на 13.02.2020р.

В судове засідання 13.02.2020 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином, осіб, стосовно яких не має відомостей щодо зареєстрованого місця реєстрації повідомлено за допомогою оголошення на сайті. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_9 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 24.02.2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що 14 жовтня 1994 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , яка діяла в своїх інтересах та неповнолітнього сина ОСОБА_7 купили квартиру АДРЕСА_1 .

Продавцям вказана квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між сторонами був складений у письмовій формі та зареєстрований на «Одеській універсальній товарній біржі GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний №94/0449 від 14.10.1994 р. (а.с. 7-8).

В подальшому договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОМБТІ 27.10.1994 року за реєстр. 765 стор. 162 кн. 101, про що є відмітка на вказаному договорі.

Відповідачі отримали гроші та звільнили квартиру. Продаж цієї квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі-продажу сторонами було вчинено за 50000000,00 карбованців, що відповідає 5000,00 гривень, які були отримані відповідачами від покупців до підписання ними цього договору, про що зазначено в договорі в п.6., однак нотаріально зазначений договір не був посвідчений.

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був розірваний Відділом реєстрації актів громадського стану виконкомом Центральної райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №36 від 30 січня 1996 року (а.с. 14).

Відповідно довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та прописку) №326 від 31.03.2016 року виданої ОСОБА_8 , зазначено, що вона проживає постійно за адресою АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 13).

Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР ( в ред 1963р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали.

Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений.

При цьому, суд звернув увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.

У свою чергу, частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстраційний №94/0449 від 14.10.1994 р., складений у письмовій формі та зареєстрований на «Одеській універсальній товарній біржі GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та з іншої сторони ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , яка діяла в своїх інтересах та неповнолітнього сина ОСОБА_7 щодо квартири АДРЕСА_1 , підлягає визнанню дійсним.

Відповідно ч. 1,2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

З огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити вимогу щодо рівності частки з зазначенням по 1/3 частині за кожним покупцем за зазначеним договором.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.ст.1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд вважає, що позивачка позбавлена з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.16, 319, 328, 357, 638, 655 ЦК України (у редакції 2018 року), ст.ст.2, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 206, 209-210, 223, 247, 263-265, 268, 353-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи без самостійний вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору дійсним та визначення часток - задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 ), загальною площею 107,0 кв.м., житловою площею - 66,7 кв.м., укладений між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та покупцями ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , яка діяла в своїх інтересах та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на «Одеській універсальній товарній біржі GIP» реєстраційний №94/0449.

Визначити, що розмір часток у праві спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 107,0 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №94/0449 від 14 жовтня 1994 року, є рівними, тобто по 1/3 частині за кожним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 24.02.2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.