П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року місто Київ

справа № 369/11184/14-ц

провадження №22-ц/824/1770/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Горак Ю.М.,

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 , подану адвокатом Рибитвою Олександром Анатолійовичем,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року, ухвалене у складі судді Усатова Д.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2001 року по 01 грудня 2006 року вона та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , а 1 грудня 2006 року зареєстрували шлюб.

19 серпня 2008 року позивачка та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою договір про перехід майна у спільну власність, яким чітко передбачили, що всі меблі та картини, які були придбані позивачкою та відповідачем після спливу двох з половиною років з моменту початку їхнього спільного проживання однією сім`єю і за весь період подальшого спільного проживання без реєстрації шлюбу, стають об`єктом їхньої спільної часткової власності. При цьому частки кожного з них у такому майні вважаються рівними незалежно від того хто з них придбав таке майно.

Крім цього, 7 червня 2001 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір, з якого чітко видно, що на момент його укладання вони проживали в цивільному шлюбі. Даним договором передбачено, що меблі, які будуть придбані кожним з них під час їхнього спільного проживання є об`єктом спільної часткової власності позивачки з відповідачем ОСОБА_3 . Частки кожного з них у такому майні вважаються рівними.

2 липня 2004 року відповідач купив у підприємця ОСОБА_5 за ціною 26500 грн. кухню, вироблену з натурального дерева (черешня), а отже дана кухня є об`єктом спільної часткової власності позивачки з відповідачем ОСОБА_3 ..

Незважаючи на це відповідач ОСОБА_3 без згоди позивачки розпорядився даною кухнею, а саме, передав її на зберігання відповідачу ОСОБА_2 , чим порушив право приватної власності позивачки.

Посилаючись на зазначені обставини, просила встановити факт її проживання з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2001 року до 1 грудня 2006 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину кухні з натурального дерева (черешня), придбаної ОСОБА_3 2 липня 2004 року у підприємця ОСОБА_5 за ціною 26 500 грн., та витребувати цю кухню з незаконного володіння ОСОБА_2 ..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року частково задоволені позовні вимоги.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сімьєю без реєстрації шлюбу з червня 2001 року до 1 грудня 2006 року.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину кухні з натурального дерева (черешня), придбаної ОСОБА_3 2 липня 2004 року у підприємця ОСОБА_5 за ціною 26500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_4 - адвокат Рибитва О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Він є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0905 га, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , іншим власником є його батько ОСОБА_3 . Земельну ділянку вони придбали з батьком 6 червня 2001 року. Також вони є власниками по 17/100 частин кожний житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку №1-4-548. В 2004 році на земельній ділянці вони разом з батьком побудували будинок під літерою "О" загальною площею 411 кв.м. У нього з батьком існує тривалий конфлікт з приводу користування зазначеним житловим будинком. Між ними тривали судові спори з приводу коштів отриманих батьком за оренду будинку. В результаті розгляду цих спорів наразі існує цілий ряд судових рішень, що набрали законної сили, про стягнення на його користь грошових коштів. В Дарницькому РДВС м.Київ ГТУЮ м.Києва знаходиться зведене виконавче провадження № 47837584, до складу якого входить чотири виконавчі провадження про стягнення боргу на загальну суму 1 362 288,63 грн. Станом на 28 жовтня 2019 року заборгованість за зведеним виконавчим провадженням не погашена. ОСОБА_3 вже тривалий час є боржником по виконавчих провадженнях і в порядку примусового виконання на належне йому майно накладено арешт. І цей же арешт існував станом на 2014 рік, на час розгляду судової справи, рішення по якій оскаржується.

ОСОБА_1 декілька разів зверталась до Дарницького районного суду м.Києва з заявами про встановлення факту проживання однією сім`єю з його батьком ОСОБА_3 в період з 2001 по 2006 рік, але після того як він звертався до суду з заявою про залученням його до участі у справі в якості третьої особи, оскільки розгляд такої заяви зачіпає його інтереси, позивач ОСОБА_1 просила суд залишити заяву без розгляду, у зв`язку з чим позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Провадження у цій справі було відкрито з порушенням правил підсудності.

Наразі у провадженні Печерського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа № 757/2915/19-ц про поділ майна подружжя, за заявою його представника, він був залучений до участі у справі в якості третьої особи, після чого він дізнався про існування рішення суду що оскаржується, оскільки таке було долучено до матеріалів справи.

Справа розглядалась без участі сторін, оскільки кожна з них надала заяву про розгляд справи без її участі, при цьому позивач підтримала позов, відповідачі не заперечували щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю. Зазначені обставини дають підстави уважати, що фактично спір був відсутній, а позов пред`явлено з метою отримання рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю для подальшого використання цього рішення суду, щоб унеможливити звернення стягнення на майно, що належить ОСОБА_3 , в порядку примусового виконання рішення. Боржник ОСОБА_3 , проти якого ухвалено судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина ОСОБА_1 , які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора, тобто його, і направлений на недопущення стягнення заборгованості за судовим рішенням за рахунок майна боржника.

На майно, яке позивач ОСОБА_1 просила поділити між подружжям у цій справі, накладено арешт в порядку стягнення з ОСОБА_3 грошових сум. Оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси, оскільки сприяє можливості позбавлення ОСОБА_3 права власності на відповідне майно, що унеможливить виконання судового рішення про стягнення з останнього на його користь боргу в розмірі 1 362 288,63 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат -Нечай Р.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно на суму більше 7 000 000 грн., тобто у боржника достатньо майна для повного задоволення вимог за всіма виконавчими листами, а тому оскаржуване рішення не порушує прав та інтересів ОСОБА_4 . Наявність будь-яких боргових зобов`язань одного з подружжя, не може позбавляти іншого подружжя на належну йому частку в спільно нажитому майні.

В судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат Рибитва О.А. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Нечай Р.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що з червня 2001 року по 1 грудня 2006 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з договору про правовий режим майна від 7 червня 2001 року та з рішення Дарницького районного суду міста Києві від 14 березня 2012 року по справі № 02/2о-1112012, що набрало чинності. Ця обставина визнана сторонами.

01 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

19 серпня 2008 року позивачка та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою договір про перехід майна у спільну власність, яким чітко передбачили, що всі меблі та картини, які були придбані позивачкою та відповідачем після спливу двох з половиною років з моменту початку їхнього спільного проживання однією сім`єю і за весь період подальшого спільного проживання без реєстрації шлюбу, набувають статус об`єкта їхньої спільної часткової власності. При цьому частки кожного з них у праві на таке майно вважаються рівними, незалежно від того хто з них придбав таке майно.

7 червня 2001 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір, яким передбачено, що меблі, які будуть придбані кожним з них під час їхнього спільного проживання є об`єктом спільної часткової власності позивачки з відповідачем ОСОБА_3 . Частки кожного з них у такому майні вважаються рівними.

2 липня 2004 року відповідач ОСОБА_3 купив у підприємця ОСОБА_5 за ціною 26 500 грн. кухню, вироблену з натурального дерева (черешня), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 77 від 2 липня 2004 року та визнається всіма сторонами у справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із визнання відповідачами позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також вважав, що оскільки кухонні меблі придбані під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину кухонних меблів. Відмовляючи у задоволення позовних вимог в частині витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_6 суд виходив із недоведеності обставин щодо передачі кухонних меблів ОСОБА_2 .

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушенням норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про право, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З наданих до апеляційної скарги ОСОБА_4 документів слідує, що ОСОБА_3 є боржником перед апелянтом на загальну суму 1 362 288,63 грн. Виконавчі провадження відкриті 11 лютого 2013 року, 14 липня 2014 року, 14 липня 2014 року, 11 серпня 2016 року. Виконавчі провадження об`єднані в зведені виконавче провадження ( а.с.51).

У провадженні Печерського районного суд у м.Києва знаходиться на розгляді позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю дружини та поділ спільного майна подружжя. Об`єктом поділу є земельна ділянка та будинок , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , на Ѕ частину якого ОСОБА_1 просить визнати за нею право особистої приватної власності. У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 посилається на рішення Києв-Святошинського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року, яким встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2001 року до 1 грудня 2016 року.

Отже, ОСОБА_3 є боржником ОСОБА_4 , який в свою чергу як кредитор має певні очікування та сподівання на те, що за рахунок майна боржника він може задовольнити свої грошові вимоги. Встановлення рішенням суду факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період з червня 2001 року і по день їх реєстрації шлюбу, а також поділ майна, до якого в тому числі належать і кухонні меблі, може суттєво вплинути на обсяг майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

За таких обставин наявні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням порушуються права та законні інтереси апелянта, оскільки це рішення сприяє можливості позбавлення ОСОБА_3 права власності на відповідне майно, що унеможливить виконання судових рішень.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про склад учасників судового процесу, ухваленим рішенням вирішені питання про права та інтереси ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Рибитвою Олександром Анатолійовичем, - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 27 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус