Справа № 203/606/20
Провадження № 2-з/0203/15/2020
УХВАЛА

28 лютого 2020 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву адвоката Марченка В.А. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , тертя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання недійсними договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності,

у с т а н о в и в:

14 лютого 2020 року до суду звернувся адвокат Марченко В.А. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , тертя особа приватний нотаріус ДМНО Ярмолюк М.М. про визнання недійсними договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Разом з позовом подано заяву про забезпечення зазначеного позову, в якій позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного майна. Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_5 на цю частину. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 скасовано та визнано квартиру АДРЕСА_1 приватною власністю ОСОБА_5 07 жовтня 2019 року Верховним Судом відкрито провадження за скаргою ОСОБА_4 та зупинено дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.07.2019 р. до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Проте 29.08.2019р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування спірної квартири. Тобто, ОСОБА_5 , укладаючи договір дарування порушила право ОСОБА_4 , а у подальшому і право на володіння частиною спірної квартири. Він вважає, що є певний ризик того, що відповідачем може бути здійснено заходів щодо відчуження квартири третім особам, що може зробити неможливим виконання рішення суду та виконання постанови Верховного Суду у разі задоволення касаційної скарги.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні цього клопотання суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна, на даний час відповідачка ОСОБА_2 значиться в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно як власник зазначеної спірної квартири, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права, втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, мають бути задоволені, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування від 29 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1127 (номер запису про право власності: 33006643).

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Направити копію ухвали сторонам у справі, до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили:

Суддя М.О. Католікян