РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/12917/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» в особі представника Радченко В.Ю. звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №600192643 від 24.12.2012 у розмірі 166050,52 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2490,75 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що 24.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Також 24.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту (nev АЛЬФА-ПОКУПКА MC MASS гривня).

Відповідно до умов вищевказаного договору, банк відкрив клієнту ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту MasterCard Mass строком дії 2 роки з моменту її випуску; встановив ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 19 700 грн. Договором визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 42% річних на торгові операції та на операції зняття коштів.

Мінімальний платіж складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом визначено - до 25 числа.

Позивач вказує, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 19 700 грн.

Також вказує, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «АльфаБанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600192643 від 24.12.2012, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №600192643 від 24.12.2012, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Боржником.

Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 600192643 від 24.12.2012, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Боржником.

Таким чином, TOB «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 600192643 від 24.12.2012.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 600192643 від 24.12.2012 у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Представником позивача зазначено, що кредит надавався відповідачу строком до 14.10.2015 року зі сплатою 42 % річних.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 29.05.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 166050.52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 76350,72 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -44540 грн.; нараховані 3% річних - 6 881,54 грн.; втрати від інфляції - 16 858.24 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 21 420.02 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача, у звязку з чим останній вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та 13.08.2020 отримано відповідну довідку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Ціною даного позову позивачем зазначена сума 166 050 грн. 52 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

23.09.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.129-134).

При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що 24.12.2012 між ним і ПАТ «АЛЬФА-БАНК» був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті - гривня (строк дії два роки) і встановлено кредитну лінію з лімітом 19700 грн, процентна ставка за користування 30% (на торгові операції 42%) річних.

Таким чином, термін дії зазначеного договору сплинув 24.12.2014 року.

Після цієї дати до відповідача не зверталися ані працівники ПАТ «Альфа-Банку», ані інші стягувачі. Про існування договорів відступлення прав вимоги, укладених між ПАТ «Альфа_банк» і будь-якими іншими особами ОСОБА_1 не було відомо, він жодним чином не повідомлявся щодо зміни стягувана за кредитним договором.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Як зазначив позивач, банком в повному обсязі виконано взяті на себе обов`язки в частині надання кредитних коштів відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач вказує, що дослідження анкети-заяви, з`ясовано, що вона не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Альфабанку, розміщеному на сайті.

ОСОБА_1 зазначив, що витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, документи, надані суду позивачем, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також звертає увагу суду, що згідно довідки від 21 вересня 2020 року Альфа-банку, на момент відступлення права вимоги від 14.11.2016 року заборгованість за тілом кредиту і відсотками склала 38 175, 36 грн.

В матеріалах, наданих позивачем, Розрахунок боргу приведений за договором № 600192643 від 18.07.2007, але відповідач в 2007 році не укладав ніяких кредитних договорів.

Про існування боргу ОСОБА_1 дізнався завдяки постанові приватного виконавця Кудряшова Д.В., винесеної на виконання виконавчого напису № 8108 від 23 листопада 2019 року, правомірність якого оскаржується відповідачем в Київському районному суді м. Харкова (справа № 953/42720), про існування договорів факторингу він не знав, належним чином не повідомлявся. Перший договір факторингу, копія якого надана позивачем, взагалі наданий не в повному обсязі, з матеріалів, доданих до позову, не вбачається, чи є ТОВ «Кредитні ініціативи» фінансовою установою, чи мало право це Товариство взагалі бути Фактором в цьому договорі. Крім цього, першим укладеним договором факторингу банк в своїй довідці зазначає 14 листопада 2016 року, а позивач зазначає 21.06.2016 року.

Не зважаючи на наявність виконавчого напису нотаріусу, яке є, фактично, розпорядженням про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою, що суперечить ст. 61 Конституції України (і призводить до подвійного стягнення), тому, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Вивченням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву встановлено, що суду не надано доказів надіслання відзиву позивачу.

09.11.2020 ОСОБА_1 надав суду підтвердження направлення відзиву на позовну заяву позивачу - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.154).

08.12.2020 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на позовну заяву представника ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.156-160).

Наразі, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратило такі права. Докази набутого права вимоги позивача до відповідача долучено разом із позовною заявою.

Представник позивача вказує, що всі істотні умови кредитного договору дотримані, зокрема: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, і у відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним. Договір укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами.

Всі істотні умови кредитного договору відображені в Анкеті-Заяві про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговування кредитної картки, Додатку до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 24.12.2012 року, Довідці про умови кредитування, а саме: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідна анкета, заява та довідка підписана сторонами договору, а саме: позичальником та кредитором.

Щодо вчиненого виконавчого напису нотаріуса, представник позивача зазначив, що відповідачем оскаржувався даний виконавчий напис.

Так рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року у справі № 953/4278/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позов задоволено: визнано виконавчий напис, вчинений 23.11.2019 № 8108 таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса та в рамках даної справи різниться, періоди за які стягуються суми боргу різняться.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це позасудове врегулювання спору, сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом боржником не сплачена, а сам напис скасований в судовому порядку.

Вказує, що відповідачем не аргументовано позицію в частині подвійного стягнення заборгованості, із врахуванням того, що виконавчий напис нотаріуса скасований.

Також, долучена відповідачем довідка АТ «Альфа-Банк» підтверджує відступлене право вимоги первісного кредитора.

У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Право на подачу заперечень ОСОБА_1 не скористався.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, в матеріалах справи міститься заява про розгляд цивільної справи без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.8).

Відповідач у судове засідання не з`явився, 05.11.2020 подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.149).

21.12.2020 відповідачем подано заяву, в якій ОСОБА_1 вказує, що проти відповіді на його відзив на позовну заяву він заперечує та просить відмовити у позові (а.с.170).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 24.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі по тексту - ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання ОСОБА_1 Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «АльфаБанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 10).

Також 24.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Додаток до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «nev АЛЬФА-ПОКУПКА MC MASS гривня») (а.с. 11-12).

Відповідно до умов, визначених у Додатку до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «nev АЛЬФА-ПОКУПКА MC MASS гривня»), на підставі Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «nev АЛЬФА-ПОКУПКА MC MASS гривня», наданої клієнтом, банк відкрив ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні та випустив міжнародну платіжну карту MasterCard Mass строком дії 2 роки з моменту її випуску (п. 1.), встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 50 000 грн. (2.1.)

Ліміт відновлювальної кредитної лінії (сума Кредиту) становить 19 700 грн. Відповідно до п. 2.2. вищевказаного Додатку процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 30% річних на торгові операції та 42% річних на операції зняття коштів.

Розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом - до 12 числа (п. 2.3) (а.с. 11).

Доказів видачі ОСОБА_1 платіжної картки матеріали справи не містять.

Відповідно до наданої довідки №80185-23.1 від 21.09.2020, ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №600192643 від 24.12.2012 перед АТ «Альфа-Банк» не має, у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі Договору факторингу від 14.11.2016.

На момент відступлення прав вимоги за Кредитним договором існувала заборгованість: за кредитом та відсотками - 38 175,36 грн., штрафні санкції - 12 503,78 грн. (а.с.135).

Позивачем надано розрахунок боргу 3% річних з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ та розрахунок інфляції з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по ОСОБА_1 за кредитним договором №600192643 від 18.07.2007, в той час як Договір було укладено 24.12.2012 року, з визначеною датою початку розрахунку - 29.05.2017 та датою закінчення розрахунку - 29.05.2020, відповідно до яких: сума заборгованості становить - 76 350,72 грн.; інфляційні збитки складають - 16 858,24 грн.; відсотки за користування грошовими коштами, відсоткова ставка 3% річних - 6 881,54 грн. (а.с. 64-66).

Також позивачем надано розрахунок нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням позовної давності в 1 рік (29.05.2019-29.05.2020), загальний розмір якої склав 21 420,02 грн. (а.с.67).

При цьому, суду не надано помісячного розрахунку заборгованості тіла кредиту, з якого б вбачалось виникнення заборгованості в розмірі 76 350,72 грн.

Також в матеріалах справи міститься наданий представником позивача розрахунок заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (кр. дог. 600192643), станом на 29.05.2020 (включно), відповідно до якого заборгованість по відсотках (42%) становить 44 540,00 грн. (а.с.68).

Суд погоджується із доводами відповідача в частині складової заборгованості (відсотків, пені).

У заяві, підписаній ОСОБА_1 , зазначено, що він підтверджує, що Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні ст.642 ЦК України; підтвердив, що зі змістом Публічної пропозиції, яка оприлюднена на Інтернет-сторінці Банку, Правиоами користування банківською платіжною карткою, Тарифами ПАТ «Альфа-Банк», Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки ознайомлений та цілком згодний.

До кредитного договору банк додав Додаток до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, змістом якого передбачено нарахування відсотків (п.2.2).

Також надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки та Роздруківку Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Альфа-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 24.12.2012 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 24.12.2012, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб могла неодноразово змінюватися Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 грудня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана позивачем Публічна пропозиція ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина першастатті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 ПАТ «Альфа-Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Щодо виникнення права вимоги у позивача.

З наданої позивачем копії витягу Договору Факторингу № 1 від 21 червня 2016 року вбачається, що 21.06.2016 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1 про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Альфа-Банк» за плату, а ТОВ «Альфа-Банк» зобов`язується відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору (а.с. 70).

Суд не може прийняти наданий доказ, як належний, оскільки надано лише частину першої сторінки договору з п.п.1.1 та останньої з п.п.12.1 та 12.2, тому суд позбавлений можливості перевірити у повному обсязі предмет укладеного договору, умови його виконання.

Суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 24.12.2012, укладеним між ТОВ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять Додатку №1 до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016.

Також позивачем не надано доказів на виконання умов п. 1.1. Договору факторингу № 1 від 21.06.2016, а саме підтвердження передання ТОВ «Кредитні ініціативи» грошових кошті в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників.

Таким чином, суд позбавлений можливості з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора, а наступні договори є похідними від вказаного вище Договору факторингу №1 від 21.06.2016.

26.12.2018 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення права вимоги, відповідно до п. 2.1. якого, з урахуванням змін, внесених у п. 2.1. Додатковою угодою від 27.12.2018 до Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018, - в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «ФК «ВЕСТА» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитні ініціативи» за плату, а ТОВ «Кредитні ініціативи» відступає ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуває належне ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ВЕСТА» стає стороною всіх Основних договорів, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та позичальниками, перелік яких наведений у Додатку № 1-1 до Договору, в силу цього, до ТОВ «ФК «ВЕСТА» переходять всі права, які належать ТОВ «Кредитні ініціативи» за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, в тому, числі права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с. 71-82).

Відповідно до копії Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 14 січня 2019 року до Договору Факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, у п. 1 умов якого зазначено, у відповідності та на виконання Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» передало, а ТОВ «ВЕСТА» отримало право вимоги, детальний опис складових якого наведений в Додатку № 1-1 до Додаткової угоди № 1 до Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року.

Відповідно до п. 2 вказаного Акту, ТОВ «Кредитні ініціативи» передало, а ТОВ «ВЕСТА» прийняло згідно з вимогами п 2.3.1 Договору Реєстр Боржників ТОВ «Кредитні ініціативи» від 14 січня 2019 року на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком № 1-2 до Договору (а.с. 83).

Відповідно до копії Додаткової угоди № 1 від 14.01.2019 до Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 було внесено зміни та викладено у новій редакції п.п. 2.2.1, 2.2.2, 4.1 та 4.2 Договору, внесено зміни до Додатку 1-1 до Договору, доповнили Договір Додатком 8 (а.с. 84-85).

Суду не наадно доказів, які б підтвердили факт передачі ТОВ «ФК «ВЕСТА» грошових коштіі в розпорядження ТОВ «Кредитні ініціативи», у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників в розмірі 13 222 441,49 грн.

Також не надано копії Додатку 1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» 26.12.2018; не надано копії Реєстру Боржників від 14 січня 2019 року, що саме на кредитний договір від 24.12.2012 укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було передано право вимоги.

16.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 відповідно до п. 2.1. якого, з урахуванням змін, внесених у п. 2.1. Додатковою угодою від 17.01.2019 до Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 - в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належне йому право вимоги до Боржників, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується прийняти право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стає стороною всіх Основних договорів, укладених між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та позичальниками, перелік яких наведений у Додатку № 1-1 до Договору, в силу цього, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» переходять всі права, які належать ТОВ «ФК «ВЕСТА» за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, в тому, числі права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с. 86-95, 96).

Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є Додатком № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, за номером п/п 63592 значиться: позичальник ОСОБА_1 ; ІПН позичальника НОМЕР_2 ; номер кредитного договору 600192643 від 24.12.2012; залишок по тілу кредиту 76 350,72 грн.; залишок по відсотках 0,00 грн.; залишок по комісіям 0,00 грн.; залишок по пені і штрафам 0,00 грн. (а.с. 97).

Витяг підписано лише представником ТОВ «Вердикт Капітал».

При цьому, суду не надано копії Додатку № 1-1 до Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019, укладеного між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», передбаченого п. 2.1 вищевказаного договору.

Відсутність Додатку №1-1 до Договору №16-01/19/1 від 16.01.2019 позбавляє суд можливості встановити достовірність відомостей щодо наявного у позивача права вимоги за кредитним договором №600192643 від 24.12.2012, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно із п. 5.4.5 наданого позивачем Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 укладеного між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 16.01.2019, Новий Кредитор протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту переходу Права Вимоги, готує та направляє письмові повідомлення Боржникам про відступлення новому Кредитору Права Вимоги, підготовлені за формою згідно Додатку №4 до цього Договору, та протягом 30 (тридцяти) робочих днів надає Первісному Кредитору документи, що підтверджують здійснення даного відправлення, та Гарантійний лист Первісного Кредитора з повним переліком Боржників, яким здійснено відправлення письмових повідомлень згідно п. 5.4.5 цього Договору (а.с.92).

Надані суду документи не містять доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №600192643 від 24.12.2012 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та про наявну суму заборгованості.

При цьому у позові зазначено, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № 600192643 від 24.12.2012, укладеного між ним та ОСОБА_1 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а той в свою чергу, відступив це право ТОВ «ФК «ВЕСТА», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

З доданих до позовної заяви матеріалів неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем.

Таким чином, суду не надано доказів того, що право ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» як кредитора за кредитним договором №600192643 від 24.12.2012, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , порушено, та позивач має право вимоги за цим договором.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. 23.11.2019 року було вчинено виконавчий напис за реєстровим №8108, відповідно до якого було стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором від 24.12.2012. в сумі 141423,66 гривень, в тому числі: 76350,72 - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 32691, 98 грн. строкова заборгованість по відсотках та комісіях; 32380,96 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначено, що строк, за який проводиться стягнення - 16.01.2019 до 01.11.2019.

Суд частково погоджується із доводами відповідача щодо подвійного стягнення заборгованості.

Так, виконавчий напис здійснено 23.11.2019, за ним повинно стягуватись 76350,72 грн.- простроченої заборгованості за сумою кредиту.

13.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.11.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатової А.А. та зареєстрований в реєстрі за №8108 (Справа № 953/4278/20).

Позовна заява ТОВ «Вердикт-Капітал» надійшла до суду 12.08.2020, до ухвалення рішення у вказаній справі.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України (судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог) тому витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» сплаченого останнім судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 526, 625, 626, 628, 638, 1048, 1054, 1055, 1048, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 83, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач - Товариств з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місце знаходження: 04053, м.Київ, вул..Кудрявський Узвіз, 5Б, ,

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 28.12.2020.

Суддя Колесник С.А.