Головуючий суду 1 інстанції - Панчук М.В.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 425/2906/19
Провадження № 22-ц/810/1133/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи: заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа- Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні

апеляційну скаргу Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 листопада 2019 року, ухваленого Кремінським районним судом Луганської області у складі судді Панчука М.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування особи на утриманні,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, яку мотивувала тим, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 листопада 1970 року. За життя чоловіку заявниці була призначена пенсія за віком.

У зв`язку з проведенням антитерористичної операції заявниця разом з її чоловіком зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи на підконтрольній Україні території: заявниця за адресою АДРЕСА_2 , а чоловік за адресою АДРЕСА_3 .

Пенсія чоловіка значно перевищувала розмір пенсії заявниці, та остання фактично останні роки знаходилася на утриманні свого чоловіка з 11 січня 2012 року по 31 серпня 2018 року, розмір її пенсії становить 2190 грн.99 коп., а чоловіка - 8479грн.45 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці помер, і його поховання здійснювала заявниця як дружина померлого.

Після смерті чоловіка заявниця звернулась до Рубіжанського об`єднаного УПФУ Луганської області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, проте їй було відмовлено, так як у неї з померлим чоловіком різні адреси реєстрації згідно довідкам ВПО. Встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні чоловіка необхідно заявнику для реалізації свого права на пенсійне забезпечення.

Тому просила суд, уточнивши заяву, встановити факт, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 знаходилася на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 11 січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 знаходилась на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі заінтересована особа Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області вважає, що оскаржуване рішення неправомірне, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 листопада 2019 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити за необґрунтованістю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що пенсія, яку отримує заявниця є вищою від прожиткового мінімуму, встановленого державою для непрацездатних осіб, тому правові підстави для встановлення факту перебування заявниці на утриманні померлого відсутні. Доказів на підтвердження інших регулярних видатків, пов`язаних із станом здоров`я чи іншими потребами, які б фінансувалися за рахунок коштів чоловіка заявниці, останньою не надано.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення скарги.

Представник заінтересованої особи - Рубіжанського об`єднаного УПФУ Луганської області в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про слухання справи за відсутності представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 06.05.1962 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 181, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_1 , про що надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 06.05.1962 року (а.с. 12).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11.10.2018 року Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Брянка Луганської області, Україна, про що Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 11 жовтня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 209 (а.с. 8).

Згідно наданих заявницею копій паспортів на її ім`я та ім`я її покійного чоловіка вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,9).

Заявниця та її чоловік взяті на облік як внутрішньо переміщені особи: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою від 26 жовтня 2017 року № 16275, виданою УСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (а.с. 14), а заявник - згідно із довідкою № 915016274 від 29 червня 2016 року, виданої УПСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, фактичне проживання/перебування АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Згідно довідки, виданої Рубіжанським об`єднаним управлінням ПФУ 04.11.2019 року № 4494/022-17к, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Рубіжанське ОУ ПФУ та отримує пенсію за віком, розмір якої з січня 2018 року по листопад 2019 року складає 46723,09 грн., щомісячно - 2190,99 грн. (а.с. 72).

Згідно довідки, виданої Рубіжанським об`єднаним управлінням ПФУ 04.11.2019 року № 4493/022-17к, ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Рубіжанське ОУ ПФУ та отримує пенсію за віком, розмір якої у серпні 2018 року складає 8479,45 грн. щомісячно (а.с. 71).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд виходив із доведеності протягом розгляду справи заявницею своїх вимог.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує висновки суду як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3 статті 294 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 1, частиною 2статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).

Аналіз норм статтей 4, 5,10,26,36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Отже, заявниця ОСОБА_1 як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 .

Щодо встановлення факту перебування заявниці на утриманні свого чоловіка, то доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, оскільки такий факт підтверджено заявницею за допомогою показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили, що заявниця мешкала разом із померлим чоловіком по день його смерті, який піклувався про неї, разом вони вели спільне господарство.

З довідок, виданих комунальним підприємством Жилищник -2 міста Брянка Луганської області від 05.06.2019 року за № 7, так званої ЛНР, вбачається, що ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 17-18).

Місто Брянка Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

На підставі зазначеного, враховуючи положення ст.3,8,9 Конституції України, Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», відповідних постанов ВРУ та розпоряджень КМУ, а також практику Міжнародного суду ООН щодо сформування так званих «намібійськіх винятків», ЄСПЛ, Верховного Суду, колегія суддів бере до уваги відомості, які містяться у вказаних довідках, в якості доказу по справі. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).

Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування.

Середньомісячний дохід заявниці становив у 2018 року - 1871,83 грн., 1910,99 грн., 2190,99 грн., а її чоловіка станом на серпень 2018 року - 8479,45 грн, тому висновок суду про доведеність знаходження заявниці на утриманні у померлого чоловіка є правильним.

Не може бути взятий до уваги довід апеляційної скарги про відсутність факту утримання ОСОБА_1 , оскільки вона отримувала пенсію у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для осіб, які втратили працездатність, оскільки спеціальний закон встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із розміром отримуваної ними пенсії.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її на утриманні чоловіка ОСОБА_2 ухвалене з дотриманням норм процесуального права та при правильному застосуванні норм матеріального права, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 28 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: