Провадження № 22-ц/802/210/20 Категорія: 1 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Будя С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Акціонерне товариство "ОТП Банк" на дії старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (на даний час Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів)) - Будь С.Л., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.Л..

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Луцького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження № 52384554 від 27.09.2016 року. В межах даного виконавчого провадження накладено арешт на належний йому будинок-майстерню, який розташований по АДРЕСА_1 . З отриманого від ДП «Сетам» повідомлення стало відомо, що держаним виконавцем ОСОБА_4 належний будинок та земельні ділянки передані цьому підприємству для продажу на електронних торгах за ціною 2 727 421 грн. Вказує, що 05.08.2019 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, в тому числі і з звітом про оцінку будинку-майстерні і земельних ділянок.

Однак, вважає дії державного виконавця щодо оцінки майна та передачі будинку-майстерні і земельні ділянки на реалізацію не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню протиправними, а оцінка скасуванню з наступних підстав:

- оцінювачем безпідставно залишено поза увагою наявність в будівлі не тільки житлового будинку, а й майстерні, яка є комерційною нерухомістю тому застосування дохідного та витратного методів для визнання ринкової вартості будівлі було обов`язковим;

-у звіті про оцінку явно занижена ринкова вартість об`єкта оцінки, як будинку-майстерні так і земельних ділянок, що порушує його права як власника майна та іпотекодавця;

- державний виконавець передавши на реалізацію будинок-майстерню та земельні ділянки для обслуговування цієї будівлі без згоди органу опіки та піклування на продаж цього будинку-майстерні допустив порушення приписів ст.. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», відповідно до якої держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

З врахуванням заяви про доповнення підстав скарги на дії державного виконавця, просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ОСОБА_4 щодо оцінки будинку-майстерні, загальною площею 354,2 кв.м., земельної ділянки, площею 0,0844 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,0107 га для обслуговування ювелірної майстерні, розташованих по АДРЕСА_1 ;

- передачі підприємству «Сетам» арештованого нерухомого майна (будинку-майстерні, загальною площею 354,2 кв.м., земельної ділянки, площею 0,0844 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,0107 га для обслуговування ювелірної майстерні, розташованих по АДРЕСА_1 ) для примусової реалізації на електронних торгах без дозволу органів опіки та піклування;

- скасувати звіт по будинку-майстерні, загальною площею 354,2 кв.м, площею 0,0844 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,0107 га для обслуговування ювелірної майстерні, розташованих по АДРЕСА_1 , складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 20.03.2019 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2020 року в задоволені скарги відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Під час апеляційного розгляду даної справи в судовому засіданні, представником виконавчої служби було заявлено, що на даний час правонаступником Луцького районного відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області є Луцький районний відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 до цієї постанови, серед яких Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до вказаного Переліку новим найменуванням Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - є Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів).

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Зважаючи, що розпорядчими правовими актами було змінено назву юридичної особи дії якої оскаржуються, а також враховуючи, що такі зміни відбулись вже після відкриття провадження у справі, тому суд дійшов висновку про необхідність залучити до участі у справі Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), як правонаступника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Луцького районного відділу виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження №52384554 від 27.09.2016 року. В межах даного виконавчого провадження накладений арешт на будинок-майстерню, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ,та належить на праві приватної власті ОСОБА_6 М ОСОБА_7 .

Постановою державного виконавця від 28.08.2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_8 для визначення вартості вказаного нерухомого майна.

Відповідно до звіту про оцінку вартості садиби та земельних ділянок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , складеного ФОП «Войтюк С.В.» від 20.03.2019 року ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0844 га кадастровий номер :03:001:2150 239601 грн.; вартість земельної ділянки, площею 0,1071 га кадастровий номер :03:001:2301 30374 грн.; вартість земельних поліпшень (житлового будинку, господарсько-побутових будівель, наземних і підземних комунікацій, багаторічних насаджень) 2 475 446 грн. (а.с. 8-61).

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_2 посилається на те, що при визначенні ринкової вартості належного йому на праві власності об`єкту нерухомого майна було використано лише порівняльний метод, інші методичні підходи по визначенню ринкової оцінки майна, а саме: витратний та дохідний для визначення вартості об`єкта оцінки оцінювачем не застосовувалися, що призвело на його думку то складення необ`єктивного висновку.

Скаржник вказує також, що наявна в будівлі майстерня є комерційною нерухомістю, використовується для підприємницької діяльності і отримання доходу, тому застосування дохідного та витратного методів для визначеної ринкової вартості будівлі було обов`язковим.

Крім того, звіт про оцінку вартості майна є таким, що не відповідає вимогам пункту 56 Національного стандарту.

У вказаному звіті не наведено обґрунтування вибору відповідної бази оцінки, опису та аналізу зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки, висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки, виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна, письмову заяву оцінювача дотримання Національного стандарту оцінки майна №2 та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення.

У звіті про оцінку явно занижена ринкова вартість об`єкта оцінки, як будинку-майстерні так і земельних ділянок, що порушує його права як власника майна та іпотекодавця.

Також в оскаржуваному звіті допущено низку методичних помилок у порівняльному підході, що вплинуло на показник вартості об`єкта та свідчать про очевидну недостовірність отриманого результату. Неможливо скласти достатньо повне уявлення про характеристику фізичного/технічного стану усіх наявних покращень земельної ділянки та її характеристик.

У звіті не вірно визначено одиночний показник вартості земельних ділянок, що призвело до допущення помилки при визначенні вартості будівель, після очищення об`єкта оцінки від земельної складової.

За змістом частин першої третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За приписами частини п`ятої цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ).

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності -суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

У статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

Суд першої інстанції встановив, що дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд врахував, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 28.08.2018 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності заявник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна зазначеного у даному звіті, не надав.

Таким чином, встановивши відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів враховує, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, провадження № 61-18гс18).

Державний виконавець не брав безпосередньої участі при оцінці майна, а також не має відношення до експертної установи, оскільки саме суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність за надання недостовірної чи необ`єктивної оцінки майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність використання оцінювачем лише порівняльного методу є безпідставними та спростовуються положеннями Національного стандарту №1, який не вимагає використання усіх наявних методів оцінки, а лише - тих які найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки. У своєму звіті ( а.с 30 ) суб`єкт оціночної діяльності обґрунтувала необхідність застосування саме такого підходу, вказавши, що порівняльний підхід повністю відповідає меті виконуваної ним роботи, оскільки застосовується за наявності розвиненого ринку нерухомості. При цьому даний висновок містить обґрунтування чому витратний та дохідний підхід ним не застосовується.

Окрім того, розділом 5 рецензії, яку надав заявник, вказано, що оцінювачем було враховано принцип найбільш ефективного використання об`єкта.

Оцінювачем також було прийнято до уваги та враховано, що в будівлі, яка оцінювалась наявна майстерня, яка використовується для підприємницької діяльності і отримання прибутку.

Усі п`ять об`єктів , які використовувались для порівняння знаходяться в Луцькому районі, з найбільшим наближенням до м. Луцька, як і спірний об`єкт нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що оцінка була проведена з грубим порушенням норм законодавства та ціна оцінюваного об`єкта є заниженою, що підтверджується Рецензією на звіт від 06 вересня 2019 року також не знайшли свого підтвердження.

За змістом даної рецензії, звіт має певні недоліки, але може використовуватись з метою визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. При цьому слід зауважити, що рецензент звертає значну увагу на механічні описки та неточності, які не впливають на кінцевий результат висновку. Також твердження рецензента про недостатню обґрунтованість розміру коригувань ціноутворюючих показників у рахунках, на думку колегії суддів носять суб`єктивний характер, оскільки спростовується як змістом самого висновку так і поясненнями оцінювача, які надавались в судовому засіданні.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку по те, що при підготовці звіту про оцінку майна від 18 липня 2018 року встановлено економічно-планувальні характеристики, район розташування оцінюваного приміщення, підібрано аналоги, які мають схожу площу з об`єктом оцінки та розташовані в одному районі з об`єктом оцінки.

Оцінювачем було проведено аналіз ринку нерухомості і аналіз інформації про продаж подібного нерухомого майна з детальним описом обраних аналогів, про що вказано у самому звіті про оцінку майна.

Крім того, як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду аукціон з продажу даного майна не відбувся.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку підставою для оскарження оцінки майна є порушення методики її проведення, не спростовують висновків місцевого суду про дотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», та не підтверджують неправомірність його дій, які полягали у врахуванні висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, якого призначеного відповідною постановою.

Матеріали справи не містять достатніх та об`єктивних доказів неправильності звіту.

Безпідставними є твердження апелянта про неотримання державним виконавцем згоди органу опіки та піклування на продаж спірного будинку з прилюдних торгів, як підставу визнання дій неправомірними.

З матеріалів справи встановлено, що з 14.02.2012 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 83-89).

Суд першої інстанції правомірно вказав, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження будинку, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібен. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді