Справа № 219/5490/20
Провадження № 2/219/2210/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

про визнання кредитного договору недійсним,

установив:

09 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом, до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою суду від 12 червня 2020 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13 годину 00 хвилин 02 липня 2020 року (а.с.19).

Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Укргазбанк» 14 січня 2008 року було укладено Кредитний Договір № Ф-455 (далі Кредитний договір). Зазначений Договір укладено із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем. Всупереч приписів статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 p. № 1023-ХІІ відповідач не повідомив ОСОБА_1 про умови надання кредиту та валютні ризики, тобто було порушено його право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався надати позивачу кредит в сумі 5 380,00 доларів США. Кредит надавався на строк з 14 січня 2008 року по 13 січня 2018 pоку, або по день визначений в пункті 3.3.11. вказаного договору із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12.5 % річних. Пунктом 3.3.3. Кредитного договору було визначено, що повернення суми кредиту здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ЛФ ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 304621, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем початку Стандартного періоду, в розмірі не меншому 1/120 від суми отриманого Кредиту, що становить 44,83 Долара США. Зазначив, що Банк у порушення вимог діючого законодавства при укладенні Кредитного договору не надав позивачу відомостей про наявність індивідуальної ліцензії. Вважає, що використання відповідача долара США як предмету кредитування за споживчим кредитом значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій. Крім того стверджує, що суб`єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім того відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Кредитним Договором порушені права споживача встановленням дискримінаційних стосовно споживача правил зміни відсоткової ставки, а саме передбачено п. 3.1.10 Договору зобов`язання банку на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Тобто йдеться про збільшення процентної ставки з 12,5 відсотків на 13,5 відсотків, у зв`язку з чим позивач вважає, що кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає вказаний позов безпідставним, необґрунтованим та таким, в задоволені якого слід відмовити. По-перше, позивачем порушено строк позовної давності для звернення із вказаним позовом, наслідки пропуску якого ПАТ «Укргазбанк» просить суд застосувати. По-друге, позивач на підтвердження власних припущень про начебто порушення статей 11,15 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент укладання кредитного договору не наводить жодних обґрунтувань або доказів такого порушення з боку відповідача: не зазначає в чому конкретно полягає таке порушення і чим це підтверджується. Позивачу як позичальнику банком надана вся необхідна інформація про всі умови кредитування, що випливає з умов кредитного договору та додатку до нього. По-третє, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору, що підтверджує також багаторічна стала судова практика. Особисті судження позивача в позові щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку, припущення про істотної зміну становища позивача є надуманими, не гуртуються на умовах кредитного договору, не підтверджені жодним доказом позивача, та взагалі не відносяться до предмету позову та предмету доказування в даній справі. Ураховуючи викладені обставини ПАТ «Укргазбанк» просить суд відмовити взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укргазбанк» в повному обсязі.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача вважає доводи відповідача невмотивованими і безпідставними, оскільки відповідач починає відлік перебігу позовної давності з 14 січня 2008 року в той час, як перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила... ». У провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області дійсно перебуває справа № 219/2362/19, відкрита за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Ф-455 від 14.01.2008 року. Саме вказаний позов дозволив усвідомити дійсні правові наслідки укладеного позивачем 14.01.2008 року договору і те, що його подальше виконання стане порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені статтею 3 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-ІV. До відзиву додані банківська ліцензія № 123, дозвіл № 123-1 і додаток до дозволу № 123-1, які не стосуються змісту заявлених позивачем вимог, оскільки не є індивідуальними ліцензіями, на здійснення разової валютної операції на період дії Кредитного Договору № Ф-455. Відповідач не наводить жодних посилань на норми права, в спростування тверджень позивача стосовно того, що ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-ІV розрізняє валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання, а в силу приписів статті 99 Конституції України, статі 524 ЦК України від 16.01.2003 р. № 435- ІV, статті 35 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 р. № 679- XIV грошовою одиницею України є гривня, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (або сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті) і саме гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідачем, в належний споіб не спрстовані твредження позивача про порушення відповідачем приписів статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ. Залишається неспростовним і те, що на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1USD = 5,05 грн, а на сьогоднішній день 1USD = 27,60 грн. Тобто існує, істотна зміна становища позивача щодо виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № Ф-455 від 14.01.2008 року.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. На позові наполягають у повному обсязі, просять його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову заперечує з підстав його необґрунтованості та пропуску строків позовної давності, просить відмовити в його задоволені з підстав викладених у відзиві. Просив суд звернути увагу та врахувати при розгляду справи правову позицію Верховного Суду викладену в Постановах: від 15.01.2020 по справі №200/19766/16-ц; від 13.02.2018р. по справі №910/9452/17, відповідно до якої перебіг позовної давності в спорах про визнання договору недійсним починається з моменту укладення договору з відповідними порушеннями, оскільки саме з цього моменту сторони могли зрозуміти, що їх право було порушене.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» 14.01.2008 року укладений Кредитний договір № Ф-455, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі в сумі 5 380,00 доларів США, строком з 14.01.2008 року по 13.01.2018 року, або день визначений п.3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом 12,5 % річних.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору комісія за відкриття позичкового рахунку 1% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1., що становить 53,80 долара США. Оплата здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на день фактичної сплати.

Пунктом 3.3.3. Кредитного договору визначено, що повернення суми кредиту здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ЛФ ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 304621, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем початку Стандартного періоду, в розмірі не меншому 1/120 від суми отриманого Кредиту, що становить 44,83 Долара США.

Згідно п. 3.1.10 Кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 3.3.11. Кредитного договору, визначено безперечно виконувати умови змін та доповнень до цього Договору (включаючи зміни до цього Договору стосовно

припинення зобов`язання Банку внаслідок його односторонньої відмови від зобов`язання, зміни Банком умов зобов`язання Позичальника та розірвання цього Договору, у зв`язку з чим Позичальник зобов`язаний буде повернути/сплатити Банку всю заборгованість за кредитом, процентами та всю іншу заборгованість за умовами кредитного договору, в тому числі, штрафні санкції та витрати Банку в день одностороннього розірвання Банком цього Договору), внесених Банком в односторонньому порядку у відповідності з розділом "Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку».

Відповідно до п.3.4. Кредитного договору Позичальник має право:

3.4.1 порушувати перед Банком питання про перенесення строків повернення кредиту та сплати проценті в разі виникнення об`єктивних обставин;

3.4.2. достроково повертати кредит утому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат і сплачувати проценти за його використання з урахуванням п. 3.3.5. цього Договору;

3.4.3 протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі Позичальнику примірника цього договору.

3.4.4. відкликання згоди Позичальник оформлює письмовим повідомленням, яке подає особисто чи через уповноваженого представника або надсилає письмово Банку до закінчення строку, передбаченого п. 3.4.3. цього Договору, та забезпечити

отримання Банком письмового повідомлення в тому числі і в разі, коли Позичальник надсилає таке повідомлення до 14 календарних днів.

05 березня 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до якої отримані від позичальника (позивача) кошти направлятимуться Банком (відповідачем) в першу чергу для оплати простроченої сумі комісійних платежів, потім - простроченої заборгованості по процентам за кредитом, потім простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентам, потім строкової заборгованості по кредиту.

З огляду на викладене, суд вважає, що перед укладенням оспорюваного Кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 , при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його. Таким чином, при підписанні Кредитного договору ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови. Щодо відсутності заперечень відносно умов договору свідчить також подальше укладення додаткової угоди сторонами без жодних зауважень з боку ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що умови Кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк не надав йому інформації про умови кредитування, можливі валютні ризики тощо спростовуються тим, на момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Крім того позивач не скористався правом відмовитися в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору та погодився на запропоновану вартість споживчого кредиту, суму щомісячного платежу, а також на розмір процентної ставки та на строк повернення отриманого кредиту, вважаючи їх прийнятними для себе.

Позивач був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредиту та валюти кредитування, а його особистий підпис на кредитному договорі та визнання обставин отримання кредиту на споживчі цілі підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочинів.

Кредитний договір підписали сторони, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхнє волевиявлення відповідало внутрішній волі.

Варто зауважити, що твердження позивача про дискримінаційний характер п.3.1.10 Кредитного договору є безпідставними, оскільки даним пунктом сторони погодили збільшену проценту ставку, зазначеної у п.1.1, щодо залишку простроченої заборгованості на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, тобто 13,5 відсотків. При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором процентної ставки щодо залишку простроченої заборгованості. Таким чином, положення Кредитного договору про встановлення фіксованої процентної ставки не можна вважати несправедливими та дискримінаційними, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Не заслуговує на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що банк не попередив його про ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Зазначені ризики мають як позичальник, так і кредитор. Проявивши належну обачливість, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, позивач міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також - отримати кредит в національній валюті.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не доведено порушення з боку відповідача його прав споживача в частині порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, які передували укладенню договору. Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто доводи про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо доводів позивача про відсутність у ПАТ «Укргазбанк» індивідуальної ліценції на здійснення валютних операцій при умаленні Кредитного договору сліз зазначити таке.

У статті 5 Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідачем надано до матеріалів справи надано копії ліценції №123 на право здійснення банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банківську діяльність», дозволу №123-1 та додатку до дозволу, з якого убачається право банку на здійснення валютних операції.

Зазначеним спростовується доводи позивача в цій частині.

Суд вважає необхідним акцентувати увагу також на тому, що нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування позовної давності, про яку заявив відповідач.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 64, 74, 88,169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»про визнання кредитного договору недійсним відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2020 року.

Суддя Т.В. Давидовська

12.11.2020