Справа № 566/1803/19
№ провадження 2/566/222/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Хомицької А.А.,

при секретарі Христюк Н.В.,

за участю: позивача 1 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивачі звернулися до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 , у якому просять: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом, а саме належною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовують тим, що позивачі є співвласниками зазначеної квартири. Відповідач та позивач 2 перебували в зареєстрованому шлюбі, після реєстрації якого зі згоди всіх власників квартири відповідач була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2014 р. у справі № 601/2231/14 шлюб між відповідачем та позивачем 2 розірвано. Ще до розірвання шлюбу відповідач разом із неповнолітньою дитиною переїхала на постійне місце проживання в м. Кременець Тернопільської області. Між позивачами та відповідачем немає будь-яких домовленостей щодо збереження за нею права на користування житлом у разі її відсутності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність реєстрації проживання відповідача в будинку перешкоджає позивачам в реалізації їх соціальних і майнових прав, зокрема, унеможливлює отримання за необхідності житлово-комунальної субсидії. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації місця проживання.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 24.12.2019 р. (суддя Феськов П.В.) задоволено заяву про самовідвід судді Феськова П.В., цивільну справу №566/1803/19передано для розподілу відповідно до ст. 14 ЦПК України.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 27.12.2019 р. (суддя Бандура А.П.) задоволено заяву про самовідвід судді Бандури А.П., цивільну справу №566/1803/19передано для повторного розподілу між суддями Млинівського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 28.12.2019 р. (суддя Лободзінський А.С.) задоволено заяву про самовідвід судді Лободзінського А.С., цивільну справу №566/1803/19передано для повторного розподілу між суддями Млинівського районного суду Рівненської області.

14 січня 2020 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області (суддя Хомицька А.А.) відкрито провадження у даній цивільній справі.

28.01.2020 р. до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 від 26.01.2020 р. (а.с. 55), у якій вказала, що не буде заперечувати щодо проведення розгляду справи у її відсутності. Одночасно повідомила суд, що не визнає заявлених позовних вимог і просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: у неї немає іншого місця, де б вона могла провести реєстрацію свого проживання; вона відсутня з дитиною за вказаною адресою через нестерпні умови проживання, які створювались позивачами по справі; як мати малолітньої дитини має право проживати та бути зареєстрованою за місцем реєстрації дитини, яка проживає з нею. Крім цього зазначає, що позивач 2 набув частину житла за час їх спільного подружнього проживання і вона має право на частку в майні, яке стало спільною власністю як подружжя.

21.02.2020 року позивачем 1 ОСОБА_1 заявлено клопотання про виклик двох свідків: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), які зможуть підтвердити обставини не проживання відповідача за адресою реєстрації.

21.02.2020 року Млинівським районним судом Рівненської області задоволено клопотання позивача 1 ОСОБА_1 та допитано в судовому засіданні двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У судовому засіданні позивач 1 ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити повністю, суду пояснила, що відповідач взагалі ніколи не проживала за адресою місця реєстрації, ніколи не сплачувала комунальних послуг, взагалі не брала участі у підтриманні житла в належному стані, проведенні ремонтних робіт, жодних її речей за цією адресою немає, ОСОБА_3 проживає у м. Кременець Тернопільської області у будинку своїх батьків, будь-яких нестерпних умов проживання позивач відповідачу не створювала, та у сина є інша сім`я, дитина.

У судове засідання позивач 2 ОСОБА_2 не з`явився, подав до суду клопотання від 17.02.2020 р., у якому зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності (а.с. 60).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, у надісланій суду заявівід 26.01.2020 р. (а.с.55) заперечувала проти задоволення позовних вимог, не заперечувала щодо розгляду справи у її відсутності.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 30.09.2001 року (а.с. 9) квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві власності гр. ОСОБА_1 - ј та членам її сім`ї ОСОБА_7 ј, ОСОБА_8 ј, ОСОБА_2 ј. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.10.2007 р. (а.с. 10).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.12.2015 р. (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок спадщини власниками квартири за адресою: АДРЕСА_4 стали позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.12.2009 року, копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.02.2010 р., відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.12.2019 р. (а.с. 11 15, 17).

Із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_4 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за вказаною адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 квітня 2010 року (а.с. 21 - 23).

Відповідно до довідки від 17.12.2019 року № 2902, виданої Млинівською селищною радою (а.с. 24) ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_4 і склад її сім`ї наступний: ОСОБА_2 син, ОСОБА_3 колишня дружина сина, ОСОБА_9 внучка, ОСОБА_10 дружина сина, ОСОБА_11 внучка.

Копіями рішень Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року у справі № 601/2231/14-ц та 28 грудня 2016 року у справі № 601/1546/16 підтверджується те, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25.04.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 391, розірвано 11 листопада 2014 року (а.с. 25, 26). Факт реєстрації та розірвання шлюбу підтверджується також копією паспорта ОСОБА_2 (6 - 7).

Згідно акту, складеного депутатом Млинівської селищної ради 16 грудня 2019 року ОСОБА_4 в присутності сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , але ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у даній квартирі не проживають (а.с.27).

Відповідно до акту, складеного депутатом Млинівської селищної ради від 20 лютого 2020року ОСОБА_4 в присутності сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , але ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за даною адресою ніколи не проживали (а.с. 62).

Допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, приведені до присяги, в судовому засіданні підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживала за адресою місця реєстрації, будь-яких речей відповідача за цією адресою немає.

Керуючись ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 не є власником зазначеної квартири, її колишній чоловік ОСОБА_2 набув у власність частку у цій квартирі внаслідок приватизації до шлюбу з нею, та частку - внаслідок спадщини після смерті свого батька. Тому відсутні підстави вважати частку у квартирі, належну ОСОБА_2 спільною сумісною власністю з ОСОБА_3 . Крім того, відсутні відомості про поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року у справі № 601/2231/14-ц.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, зокрема, ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України та ч. 2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85 р. із змінами, за ст.107 ЖКУ наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно досліджених в судовому засіданні доказів відповідач ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації взагалі не проживала, побутом у цій квартирі не була пов`язана, жодних її особистих речей там немає.

Як вбачається з рішень Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року у справі № 601/2231/14-ц та 28 грудня 2016 року у справі № 601/1546/16, місцем проживання ОСОБА_3 є м. Кременець Тернопільської області, оскільки саме до Кременецького районного суду Тернопільської області вона зверталась із позовами до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів; дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на утриманні ОСОБА_3 .

Доказів того, що ОСОБА_3 будь-коли проживала за адресою: АДРЕСА_4 , що позивачами створювались їй нестерпні умови проживання, що вона своєю працею і коштами брала участь у підтриманні житла в належному стані, проведенні ремонтних робіт, залучаючи не тільки власні кошти, а й кошти своїх батьків, відповідачем суду не було надано. Підстав для збереження права користування зазначеним житлом за ОСОБА_3 судом не встановлено.

Тобто зазначені відповідачем обставини як підстави для заперечення позовних вимог, не підтверджені належними доказами та спростовані поясненнями позивачів і показаннями допитаних свідків у судовому засіданні.

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом, а саме належною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач 1: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 26.07.2001 р.

Позивач 2: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 27.04.2001 р.

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Кременецьким РУ УМВС України в Тернопільській області 12.08.2009 р.

Повний текст рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя А.А. Хомицька