Справа № 304/172/20 Провадження № 2/304/202/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
за участі секретаря судового засідання - Соханич Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/172/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перечинська міська рада Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2015 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Разом з цим, у нього не має можливості вільно розпоряджатися належними йому, як власнику, правами щодо будинку, зокрема оформити субсидію для відшкодування комунальних послуг, так як у вказаному житлі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Оскільки останній там не проживає, власником чи співвласником зазначеного будинку не є, знаходиться у Республіці Литві, при цьому добровільно вчинити дії по зняттю з реєстрації місця проживання відмовляється, тому позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ганчак В.І. не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України.
У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи також не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 вересня 2015 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44679016 від 28 вересня 2015 року (а. с. 4-5, 6).
Також встановлено, що у зазначеному будинку з 12 травня 2006 року зареєстрований, однак фактично не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою адміністратора відділу ЦНАП Перечинської міської ради № 309 від 10 лютого 2020 року та копією будинкової книги для прописки громадян (а. с. 7, 8-10).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Як вбачається з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Оскільки ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживає тривалий час, користування таким на підставі договору найму ним не доведено, він не є членом сім`ї позивача, при цьому його реєстрація створює перешкоди ОСОБА_1 як одноосібному власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим.
Також з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 316 ч. 1, 317 ч. 1, 319 ч. 1, 321 ч. 1, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 12, 13, 76-83, 258-259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування вказаним будинком.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.