ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із позовом до акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 247977,54 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2007 року. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 27 червня 2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 467 445,36 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 3 736 290 грн. 76 коп.

Вимоги до ОСОБА_1 , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_2 договорів поруки.

Враховуючи викладене, позивач просив солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 466 193,80 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 3 726 290,76 грн., стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ Приват Банк суму 10 000,00 грн., та стягнути зі ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу в сумі 3 200,00 грн..

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість за тілом кредиту та штрафні санкції вже повністю стягнено з ОСОБА_2 рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року по справі № 2-4090/2010. При цьому, суд вказав, що заборгованість складається із заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені, які нараховані після дострокового стягнення тіла кредиту за межами строку позовної давності.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що повна сплата відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язується провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Крім того, апелянт зазначає, що на підсатві рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2013 року Банком було звернено стягнення на заставне майно боржника, а саме квартиру та реалізовано в рахунок погашення кредитної заборгованості, однак грошових коштів виявилося недостатньо для повного погашення заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту та штрафні санкції вже повністю стягнено з ОСОБА_2 рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року по справі № 2-4090/2010. При цьому, суд вказав, що заборгованість складається із заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені, які нараховані після дострокового стягнення тіла кредиту за межами строку позовної давності.

Колегія судді погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року по цивільній справі №2-4090/2010 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року у розмірі 1921111,37 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 202970,41 дол. США, заборгованості по відсоткам в розмірі 2315,16 дол. США, заборгованості по простроченому кредиту в розмірі 2271,36 дол. США, заборгованості по комісії 284,21 дол. США, заборгованості по простроченій комісії 2353,68 дол. США, пені 6407,49 дол. США, а всього 240066,90 дол. США.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року у розмірі 240066,90 доларів США, що еквівалентно 1909011,99 грн. та судові витрати по справі 1820,00 грн..

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

При розгляді справи встановлено, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попереднім письмовим погодженням ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір відступлення права вимоги. За умовами цього договору ОСОБА_1 відступив ОСОБА_2 у повному обсязі право вимоги до ПриватБанку, що випливають з договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 листопада 2007 року, у тому числі право отримання у власність об`єкту інвестування. Згідно з письмовим погодженням банку за вказаним договором відступлення прав вимоги, обов`язки боржника перейшли до нового боржника, який і зобов`язаний нести відповідальність. В порушення умов договору, ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання по погашенню кредиту в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 17 лютого 2010 року в розмірі 240066,99 доларів США.

Відповідно до ч. ч.4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2013 року по цивільній справі №1423/17047/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року в розмірі 346975,73 доларів США, звернено стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та машино-місце №91,92, які належали на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року рішення Центрального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2013 року змінено, доповнивши резолютивну частину рішення суду вказавши, що початкова ціна нерухомого майна встановлюється на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).

Щодо заяви представника відповідача про застосування стоків позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 12 листопада 2007 року, строк дії договору до 12 листопада 2027 року.

Виходячи із вищевикладеного суд дійшов вірного висновку про безпідставність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки позовна давність переривалася у зв`язку з пред`явленням ПАТ КБ «ПриватБанк» позовів до боржників та достроковим стягненням заборгованості за кредитним договором.

Судом вірно встановлено, що заборгованість за тілом кредиту та штрафні санкції вже повністю стягнено з ОСОБА_2 рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2011 року по справі № 2-4090/2010.

Щодо стягнення заборгованості станом на 27 червня 2013 року в розмірі 467445,36 дол. США, то суд першої інстанції також вірно не взяв до уваги твердження представника позивача, що сума боргу в розмірі 467445,36 дол. США є дійсною та не включає заборгованість, що була стягнення у судовому порядку у 2010 році, оскільки як вбачається із матеріалі справи, заборгованість за тілом кредиту складає 205239,08 дол. США. Крім того, вбачається, що заборгованість складається із заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені, які нараховані після дострокового стягнення тіла кредиту за межами строку позовної давності.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, після спливу строку кредитування.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, так як боржником були виконані кредитні зобов`язання за спірним кредитним договором.

Доводи апелянта в скарзі про те, що повну сплату відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язується провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, а також те, що грошових коштів після реалізації заставного майна виявилося недостатньо для повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними, оскільки Банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних доказів на підтвердження заявленої суми кредитної заборгованості, тоді як судовими рішеннями, які набрали законної сили було вже стягнуто з боржника виниклу заборгованість.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко