Справа № 569/273/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, шляхом зняття її з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач), в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме кімнатою 101, 102, блоку 101-105, що за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття її з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору дарування від 11 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області Чубай О.С., ОСОБА_2 , Гринь М ОСОБА_3 М ОСОБА_3 , Гринь М.М ОСОБА_3 та Гринь М.А ОСОБА_3 подарували йому належні їм на праві власності 470/1000 частки у праві спільної часткової власності на блок НОМЕР_1 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після укладення договору ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знялися з реєстрації місця проживання, крім відповідача, яка не бажає добровільно це зробити. На даний час він є повноправним власником вказаного майна і звертається до суду з вимогою про захист його порушеного права як власника.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 27 лютого 2020 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.13 лютого 2020 року подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи провести без її участі, проти позову не заперечувала, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує наступне.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать 470/1000 частки блоку НОМЕР_1 (кімнати 101, 102) в гуртожитку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , яка була йому подарована за договором дарування 470/1000 частки у праві спільної часткової власності на блок НОМЕР_1 в гуртожитку, укладеним 11 грудня 2019 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується вказаним договором (а.с.7-8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192846787 від 12 грудня 2019 року (а.с.9).

Як слідує з адресної картки, відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 21 січня 2020 року та копії паспорту відповідача ОСОБА_2 з 15 березня 2005 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10, 15, 5).

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч. 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідач не є членом сім`ї нового власника житла ОСОБА_1 , між власником житлового приміщення ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування нею кімнатами 101-102 по АДРЕСА_4 .

Оскільки після укладення договору дарування відповідач втратила право користування вказаним житловим приміщенням, її реєстрація в житловому приміщенні створює перешкоди позивачу в користуванні майном, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Разом з тим, у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначені у пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

За наведених обставин, вимога в частині зняття відповідача з реєстрації до задоволення не підлягає, оскільки не відноситься до компетенції суду.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним судом у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №756/7983/17.

Суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, що є правовою підставою для зняття її з реєстрації.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати у вигляді судового збору, в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.11).

Керуючись статтями 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, шляхом зняття її з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 804 (вісімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 27 лютого 2020 року.

Суддя О.О. Першко