Ухвала

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 307/2496/16-ц

провадження № 61-36670св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська Яна Миколаївна,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області у складі судді Гримут В. І. від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю, Куштан Б. П., від 06 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я. М. про визнання довіреності недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що довіреністю від 14 травня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я. М., його дружина ОСОБА_2 без його згоди як одного з подружжя уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися належною їм на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою в урочищі Вишні у с. Поляниця Яремчанського району Івано-Франківської області.

За таких обставин позивач просив суд визнати недійсною довіреність від 14 травня 2016 року.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що законом не передбачена згода співвласника майна на вчинення одностороннього правочину, яким є видача ОСОБА_2 спірної довіреності ОСОБА_3 та який створив права та обов'язки лише для учасників цього правочину, а не для позивача, який не є його стороною. Висновок експертизи, відповідно до якого спірна довіреність підписана не ОСОБА_2 , а іншою особою, не свідчить про порушення прав позивача, що порушені лише відчуженням вказаної земельної ділянки, яке ні він, ні його дружина у судовому порядку не оскаржили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що її права порушені оскаржуваними судовими рішеннями - ОСОБА_4 просить скасувати ці рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказана земельна ділянка на підставі договорів купівлі-продажу від 07 та 12 липня 2016 року була відчужена спочатку ОСОБА_5 , а потім ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . При розгляді цієї справи були встановлені обставини непідписання ОСОБА_2 довіреності від 14 травня 2016 року, які є преюдиційними у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та її витребування. ОСОБА_4 вважає, що при встановленні цих обставин суди попередніх інстанцій безпідставно взяли до уваги як доказ висновок судово-почеркознавчої експертизи, який є неясним та неповним.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 червня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 27 січня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 січня 2014 року ОСОБА_2 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, а довіреністю від 14 травня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я. М., уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися цією земельною ділянкою.

Вказана земельна ділянка на підставі договорів купівлі-продажу від 07 та 12 липня 2016 року була відчужена ОСОБА_3 як представником ОСОБА_2 спочатку ОСОБА_5 , останній продав її ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15 лютого 2017 року № 4/5 підпис від імені ОСОБА_2 у договорі купівлі-продажу від 24 січня 2014 року та примірнику довіреності від її імені від 14 травня 2016 року виконані різними особами.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки, придбаної 12 липня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Касаційна провадження у цій справі підлягає закриттю з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У справі, що розглядається, позивач пред`явив вимогу про визнання недійсним одностороннього правочину, укладеного іншим співвласником належного йому майна за відсутності його згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що задоволення вимог позивача про визнання недійсною довіреності від 14 травня 2016 року не зумовить бажаних для нього наслідків - повернення спірної земельної ділянки, яка була відчужена на підставі вказаних договорів купівлі-продажу, дійсність яких не є предметом судового розгляду у цій справі, а тому обраний ним спосіб захисту, є неефективним, оскільки не забезпечує відновлення порушених прав.

Звертаючись до суду із касаційною скаргою, ОСОБА_4 вважав законними висновки судів про відмову у задоволенні позову, проте вказав, що оскаржуваними судовими рішеннями у цій справі встановлені преюдиційні обставини щодо непідписання ОСОБА_2 оспорюваної довіреності, чим порушено його права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Положеннями частини другої статті 54 ЦПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Частиною п'ятою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Аналіз положень статей 54, 82 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі встановлення фактичних обставин щодо особи, яка не залучена до участі у розгляді справи, ці обставини не мають для неї юридичних наслідків у розгляді іншого спору та можуть бути нею спростовані в загальному порядку.

Отже, колегія суддів вважає, що встановлені оскаржуваними судовими рішеннями обставини непідписання ОСОБА_2 спірної довіреності не впливають на права та обов'язки ОСОБА_4 і не можуть бути підставою для перегляду по суті вказаних судових рішень.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про встановлення судами у цій справі преюдиційних обставин непідписання ОСОБА_2 спірної довіреності, що на переконання ОСОБА_4 порушує його права та обов'язки, враховуючи, що він не брав участі у цій справі та може спростувати вказані обставини у загальному порядку, в тому числі під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки.

За таких обставин, оскільки рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року питання про виникнення, зміну чи припинення будь-яких прав і обов`язків ОСОБА_4 не вирішувалося, тому касаційне провадження у справі відповідно до правил, зазначених у статті 396 ЦПК України, належить закрити.

Керуючись статтями 396, 409, 416-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 липня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович