Справа № 306/1391/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослой Г.Г.

з участю секретаря: Волощук В.І.

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне унітарне підприємство «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2019 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального унітарного підприємства «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про зобов`язання внести зміни до інвентарної справи,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до КУП "Свалявське РБТІ", третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання внести зміни до інвентарної справи.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідач є власником будинку АДРЕСА_1 .

Раніше земельна ділянка, на якій розташовані вказані будинки, належала одній сім`ї ОСОБА_4 , яка користувалася і спірним колодязем.

В подальшому, ОСОБА_5 своїм донькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - 2/3 нерухомості по половині кожній.

Крім того, ОСОБА_8 та її сини: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нерухомість в 2/5 частинах з побудованими на ній будівлями, по половині кожному.

Позивач є внучкою ОСОБА_13 та донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .

Під час дарування частини будівель та земельної ділянки ОСОБА_15 не було зазначено кому конкретно дарується колодязь, а тому мати позивача та її тітка користувалися ним спільно і, лише на початку 2009 року, між позивачем та ОСОБА_16 (власником будинку АДРЕСА_2 ) почалися суперечки щодо користування колодязем.

Вважає, що колодязь було неправомірно включено до інвентарної справи та довідок-характеристик будинковолодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого він був в подальшому відчужений третій особі ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, позивач просила суд продовжити строк для звернення до суду із позовом як такий, що пропущений з поважних причин. Зобов`язати КУП "Свалявське РБТІ" внести до інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_2 , належного на праві приватної власності ОСОБА_2 , виключивши із матеріалів інвентарної справи - опису домоволодіння колодязь.

Рішенням Свалявського районного суду від 03 квітня 2019 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із позовом. Зобов`язано КУП "Свалявське РБТІ внести до інвентарної справи будинку АДРЕСА_2 , належного на праві приватної власності ОСОБА_2 зміни, виключивши з матеріалів інвентарної справи - опису складу домоволодіння запис "колодязь".

На дане рішення ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що колодязь правомірно включено до інвентарної справи на будинок АДРЕСА_2 . При цьому факт належності колодязя встановлено судовими рішеннями у справах №№2-1127/2009, 2-201/2010,710/1343/2012, 710/3047/2012, 710/1762/2012, 306/2611/2015, 306/180/16-ц.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_16 13 червня 1986 року придбав у ОСОБА_17 житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 347 кв.м. (Т.1, а.с.37-39).

В подальшому, на підставі договору дарування ОСОБА_16 подарував вказане домоволодіння ОСОБА_2 (Т.1, а.с.40, 41)

Згідно довідки-характеристики, домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_17 , що успадкував будинок, в тому числі і колодязь в 1975 році. На час продажу будинку гр. ОСОБА_16 домоволодіння складалось з житлового будинку під літерою А, 3 сараїв літери Б,В,Д, вбиральної під літерою Г, споруди № 1-2, та колодязя № 3 (а.с. 33-34, 50).

Згідно державного акту виданого ОСОБА_1 , остання є власницею земельної ділянки площею 0,0912 га., в АДРЕСА_1 , яка межує з землями гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_18 та землями загального користування - АДРЕСА_3 , а.с.155).

Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , на земельній ділянці позивачки розташовані житловий будинок, літня кухня, 2 сараї, вбиральня, котельня, та огорожа (Т.1, а.с.163).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний колодязь знаходиться на земельній ділянці спільного користування, між домоволодіннями АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року. А отже, на думку суду, внесенням спірного колодязю до інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_2 порушено право позивача на користування вказаним колодязем, який є єдиним джерелом питної води для позивача

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на таке.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні норми містилися в ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент пред`явлення позову).

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання суду на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року, оскільки таке стосується земельного спору між сторонами, і спірний колодязь не був предметом спору в такій справі, а отже жодних обставин щодо приналежності такого колодязю вказане рішення не встановлює.

Натомість рішенням Свалявського районного суду віл 25.01.2016 (справа №306/2611/15-ц), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.03.2016 (Т.1, а.с.156) та ухвалою ВССУ від 02.06.2016 (Т.1, а.с.32) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_16 про внесення змін до інвентарної справи.

Апеляційний суд вважає недоречним посилання позивача на те, що у задоволенні вказано вище позову відмовлено у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін, позаяк це не відповідає змісту вказаних судових рішень. В ухвалі ВССУ від 02.06.2016 дійсно зазначено про те, що суди дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_16 , до якого пред`явлено позов, не є особою повноважною вносити зміни до технічної документації. Водночас апеляційний суд констатує, що ні суд першої інстанції в рішенні від 25.01.2016, ні суд апеляційної інстанції в ухвалі від 14.03.2016, таких висновків не робив, суди не відмовляли в задоволенні позову у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача, а відмова вмотивована безпідставністю позову. Суд касаційної інстанції в ухвалі від 02.06.2016 хоча і вказав таку обставину, однак мотивувальну частину рішення судів першої та апеляційної інстанції не змінював, та залишив такі судові рішення без змін. Отже, апеляційний суд виходить з того, що в справі №306/2611/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено саме у зв`язку з його безпідставністю, і таку справу розглянуто судами з належним суб`єктним складом сторін. Оскільки у вказаній справі склад учасників є тим самим (лише процесуальний статус є відмінним), предмет та підстави позову також є ідентичними, то такі судові рішення встановлюють преюдиційні обставини для цивільної справи, яка розглядається наразі. Зокрема, судами констатовано, що спірний колодязь належав до складу домоволодіння АДРЕСА_2 ще в 1975 році та був успадкований ОСОБА_17 . На час продажу будинку ОСОБА_16 колодязь також входив до складу домоволодіння. Апеляційним судом визнано необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірний колодязь не входив до складу домоволодіння придбаного ОСОБА_16 . Отже, такими судовими рішеннями чітко констатовано щодо правомірності включення колодязю до складу домоволодіння АДРЕСА_2 . Зазначені обставини встановлені також і в рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2015, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на колодязь за набувальною давністю (Т.1, а.с.28, 29).

Отже пред`явлений наразі ОСОБА_1 позов фактично свідчать про намагання переоцінити обставини, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, що не допускається в силу приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України.

Суд на вказане не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення прозову.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищенаведених підстав.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір, понесений останньою за подання апеляційної скарги у розмірі 1110 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 03 квітня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального унітарного підприємства «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про зобов`язання внести зміни до інвентарної справи.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1110 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: