Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/959/19

18 лютого 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а після досягнення сином ОСОБА_3 повноліття просив стягувати з відповідачки аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн. до закінчення ним навчання чи досягнення 23 річного віку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в шлюбі з відповідачкою народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Богородчанського районного суду від 13.02.2017 року шлюб між ними розірвано. Син, який ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття, навчається на третьому курсі денної форми навчання у вищому професійному училищі №21 м.Івано-Франківська. Діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідачка кошти на їх утримання не надає. Ставить питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у зв`язку з тим, що відповідачка працює сезонно, має нерегулярний, мінливий дохід.

Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник вимоги позову не визнали. Відповідачка додатково пояснила, що дочка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Син є студентом та проживає в м.Івано-Франківську за місцем навчання, хоча зареєстрований за місцем проживаня батька. У вільний від навчання час син проживає з її колишнім чоловіком, оскільки після розірвання шлюбу вони домовилися про те, що частину будинку позивач оформить на старшого сина. Для того, щоб забезпечити дітей усім необхідним, вона змушена виїжджати на роботу за кордон й у цей час, в більшості випадків, з молодшою дочкою залишається її старша одружена дочка від першого шлюбу. Оскільки вона самостійно утримує дітей, то змушена виїжджати на роботу за межі України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що позивач не має права на отримання аліментів від відповідачки на утримання дітей, оскільки діти фактично перебувають на утриманні матері. Просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю народжених у шлюбі з позивачем дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття, навчається на третьому курсі денної форми навчання у вищому професійному училищі №21 м.Івано-Франківська.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналіз зазначених норм Закону вказує, що право на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей має той з батьків з ким проживають діти.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що дочка проживає з відповідачкою та перебуває на її утриманні. Час від часу відповідачка виїжджає за кордон з метою заробітку, тоді дочка ОСОБА_4 проживає разом з ними. Син ОСОБА_3 навчається в м.Івано-Франківську й проживає за місцем навчання, хоча зареєстрований за місцем проживаня батька. Відповідачка матеріально йому допомагає та надає кошти для різних потреб.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених позивачем доводів, висловлених відповідачем заперечень, суд приходить до переконання, що позивачем не подано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про перебування дітей на його утриманні. Судом встановлено, що неповнолітня дочка проживає з відповідачкою та перебуває на її утриманні, син навчається в м.Івано-Франківську й проживає за місцем навчання, однак кошти на його утримання надає також і відповідачка.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.180-182, 199 СК України, керуючись ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення повноліття, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на період навчання або до досягнення віку 23 років, а також на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 до досягнення повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О. А. Шишко