З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 лютого 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Валерій Іванович, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, скасування обтяження та визнання права власності, -
В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Валерій Іванович, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, скасування обтяження та визнання права власності, посилаючись на наступні обставини.
Він, ОСОБА_1 , є інвалідом II групи з дитинства, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Хвороба дитячий церебральний параліч з нижнім спастичним парапарезом з вираженим порушенням функції ходи, інвалідність та потреба у догляді змусили його 27 серпня 2009 року укласти з ОСОБА_2 договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. реєстровий номер №2269 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів ( номер правочину 3592661, дата реєстрації 27.08.2009 року).
В цей же день на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було накладено заборону відчуження нерухомого майна - зазначеної в договорі квартири - до припинення чи розірвання договору довічного утримання, яку зареєстровано в реєстрі за номером №2270 та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер 9001827 дата 27.08.2009 року).
За п.1. даного договору: «Відчужувач» (Позивач) передає, а «Набувач» (Відповідач) отримує у власність квартиру номер АДРЕСА_3 , на умовах цього Договору.» Згідно п.п. 2.1, 2.2. вищезазначеного договору: «2.1. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись «Набувачем» (Відповідачем) «Відчужувану» (йому), оцінюється сторонами на загальну суму, що дорівнює одній мінімальній пенсії за віком, а 2.2. Утримання (догляд) визначається у вигляді: забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарем рецептів; оплати комунальних та інших послуг; забезпечення щоденним триразовим повноцінним харчуванням».
Згідно до п. 3.2.1 та 3.1.2. до обов`язків «Набувача» належить у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання згідно п. 2 цього Договору, а «Відчужувач» має право вимагати розірвання цього Договору у разі невиконання «Набувачем»» своїх обов`язків за цим договором.
Після укладання вищезазначеного договору він залишився проживати у сусідній із відчужуваною квартирою - квартирі АДРЕСА_4 разом із своєю дружиною, яка також була інвалідом.
Відповідач спочатку частково здійснював його утримання: іноді прибирав у нього в квартирі, готував їжу, сплачував комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_5 , але це не мало систематичний характер. Будь-якого матеріального забезпечення Відповідач йому не надавав та не надає.
У подальшому, Відповідач все рідше почав здійснювати догляд за ним. З 2017 року Відповідач взагалі самоусунувся від виконання зобов`язань за договором довічного утримання, тому він за власні кошти та за кошти його дружини забезпечував себе продуктами харчування, медикаментами та іншими необхідними речами. Завдяки тому, що він проживав з дружиною, - то все необхідне купували йому за його кошти знайомі, що здійснювали догляд за дружиною. Так само вони готували йому та прибирали.
Комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_4 (в якій він проживав) сплачували весь час безпосередньо вони з дружиною ОСОБА_4 через поштарку коштами з їхньої пенсії.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 .
Він отримує мінімальну пенсію та його коштів не достатньо для повноцінного харчування та сплати комунальних послуг за квартиру.
Після смерті дружини він змушений навчатись обходити себе самостійно, або звертатися до племінниці ОСОБА_5 за матеріальною підтримкою та допомогою.
Відповідач, в свою чергу, окрім того, що не забезпечує його харчуванням, не надає йому матеріальне забезпечення, то ще й в порушення вимог п. 2.2 Договору тривалий період не сплачує комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_5 .
У зв`язку з утворенням значних заборгованостей за комунальні послуги, їх вимушена була сплатити ОСОБА_5 .
Відповідач у квартирі № 131 постійно не мешкає, до смерті його дружини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) протягом року взагалі до нього не приходив та не телефонував, а після її смерті почав навідуватись раз на тиждень й то, щоб похарчуватись тим, що йому передає ОСОБА_5 .
Оскільки Відповідач не здійснює щодо нього виконання взятих на себе зобов`язань, а саме не надає йому жодного матеріального забезпечення, не забезпечує належними засобами для нормальної життєдіяльності, не забезпечує триразовим повноцінним харчуванням, не сплачує комунальні послуги, просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 27 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. за реєстровим №2269, скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, накладену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. 27.08.2009 року на підставі договору довічного утримання від 27.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. за реєстровим № 2269, шляхом зняття заборони на відчуження зазначеного у договорі майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер обтяження 9001827, зареєстровано 27.08.2009 року), визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на квартиру номер АДРЕСА_3 та звільнити його, ОСОБА_1 , від сплати судового збору як інваліда II групи ( а. с. 5-10 ).
Ухвалою судді від 24 жовтня 2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 151-152 ).
Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року залучено до участі у зазначеній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ( а. с. 176-177 ).
Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Валерія Івановича належним чином засвідчені копії договору довічного утримання, укладеного 27.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а. с. 198-199 ).
Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 200-201 ).
04 лютого 2020 року судом отримано за вх. № 4251 від приватного нотаріуса на виконання ухвали суду від 17.12.2019 року копію договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.08.2009 року, посвідчений ним 27.08.2009 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 2269 та копії документів, на підставі яких він посвідчувався.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з`явилася, 24.02.2020 року за вх. № 6918 судом отримано заяву, в якій остання просила провести розгляд справи за наданими матеріалами в справі без участі позивача та його представника. Позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с. 221 ).
Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Валерій Іванович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що останній особисто 31.01.2020 року отримав судову повістку про слухання справи, яке відбудеться 25.02.2010 року.
До того ж, направляючи до суду на виконання ухвали суду від 17.12.2019 року копію договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.08.2009 року, посвідчений ним 27.08.2009 року та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 2269 та копії документів, на підставі яких він посвідчувався, приватний нотаріус Корнійчук В.І. просив розглянути справу за його відсутності.
В судовому засіданні, яке відбувалося 27.01.2020 року в якості свідків були допитані ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтвердили те, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання.
Отже, відповідач ОСОБА_2 завчасно був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача ОСОБА_1 .
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 25.02.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані пояснення представником позивача в судовому засідання 27.01.2020 року та свідчення свідків, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
27 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. реєстровий номер №2269 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів ( номер правочину 3592661, дата реєстрації 27.08.2009 року).
В цей же день на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом було накладено заборону відчуження нерухомого майна - зазначеної в договорі квартири до припинення чи розірвання договору довічного утримання, яку зареєстровано в реєстрі за номером №2270 та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер 9001827 дата 27.08.2009 року).
Згідно п.1.1. договору довічного утримання «Відчужувач» передає, а «Набувач» отримує у власність квартиру номер АДРЕСА_3 , на умовах цього Договору.
Згідно п.п. 2.1, 2.2. вищезазначеного договору Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись «Набувачем» «Відчужувачу», оцінюється сторонами на загальну суму, що дорівнює одній мінімальній пенсії за віком. Утримання (догляд) визначається у вигляді: забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарем рецептів; оплати комунальних та інших послуг; забезпечення щоденним триразовим повноцінним харчуванням.
Згідно до п.п. 3.2.1 та 3.1.2. до обов`язків «Набувача» належить у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання згідно п. 2 цього Договору, а «Відчужувач» має право вимагати розірвання цього Договору у разі невиконання «Набувачем»» своїх обов`язків за цим договором ( а. с. 22 ).
Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України).
Так, в ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вільне волевиявлення учасника правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України) є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином, відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою його недійсності.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, підписання договору довічного утримання від 27.08.2009 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважає їх справедливими по відношенню до них.
Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.
Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідач не виконує умови договору, а тому такий договір за рішенням суду повинен бути розірваний, а право власності на нерухоме майно визнано за ним.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2017 року не виконує зобов`язання за договором довічного утримання.
Зазначене підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Крім того, з наявних в матеріалах справи квитанцій починаючи з травня 2019 року вбачається, що за оплату комунальних послуг, за електроенергію, оплату газопостачання, опалення та підігрів води, за ТО домофона, за водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_6 сплачувала ОСОБА_5 ( а. с. 39-48 ).
З довідки ПАТ «Київобленерго» Білоцерківський районний підрозділ від 30.08.2019 року за вих. № 309, який спрямований адвокату Стамбуляк Ю.В. вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 існує договір між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 № 200044410. На 31.12.2018 року заборгованість за спожиту електроенергію склала 354,60 гривень. Дана заборгованість сплачена 21.05.2019 року ( а. с. 51 ).
Отже, з дублікату квитанції від 20.05.2019 року вбачається, що сума боргу у розмірі 354,60 гривень за електроенергію за № НОМЕР_1 була сплачена ОСОБА_5 ( а. с. 41 ).
До того ж, з наявних в матеріалах справи платіжних квитанцій вбачається, що з 2016 року по 2018 рік за оплату комунальних послуг, за електроенергію, оплату газопостачання, опалення та підігрів води, за ТО домофона, за водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_6 сплачував сам позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 ( а. с. 64-89 ).
Перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_4 підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом ( а. с. 90 ).
З наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 91 ).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, враховуючи вказані вище норми матеріального права та встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині розірвання договору довічного утримання, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання, тому такий договір підлягає розірванню.
Відповідно до частини 1 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Тому, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде застосування наслідків розірвання договору довічного утримання шляхом повернення ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши за ним право власності на вказану квартиру, а також скасування обтяження (заборону відчуження) на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , накладене за договором довічного утримання, укладеним 27 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовними вимогами був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2 522,40 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 526, 530, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 653, 744, 746, 749, 751, 755, 756 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 131, 141, 247, 263, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук Валерій Іванович, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, скасування обтяження та визнання права власності, - задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання від 27.08.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І., реєстровий номер № 2269 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів ( номер правочину 3592661, дата реєстрації 27.08.2009 року).
Скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, накладену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. 27.08.2009 року на підставі договору довічного утримання від 27.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчуком В.І. за реєстровим № 2269, шляхом зняття заборони на відчуження зазначеного у договорі майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер обтяження 9001827, зареєстровано 27.08.2009 року).
Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та повернути ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши за ним право власності на вказану квартиру.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 522,40 гривень ( дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 );
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 ).
Повне судове заочне рішення складено 25 лютого 2020 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов