Справа № 199/6995/19
(2/199/101/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

представника позивача Дроздова О.М., представника відповідача Черкавського Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, про визнання незаконними дій та скасування запису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича із позовом про визнання незаконним та скасування запису, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу належала квартира АДРЕСА_1 .

11.06.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0301/0608/71-114, на забезпечення якого також був укладений Іпотечний договір №0301/0608/71/114-Z-1, згідно з яким позивач передав ВАТ «Сведбанк» вищезазначену квартиру в іпотеку.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником після ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114.

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114.

15.11.2018 року на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича був внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ «Альфа-банк».

Позивач вважає, що вказаний запис у Реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2013 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0301/0608/71-114 від 11.06.2008 року перед ПАТ «Альфа банк» у розмірі 951 553,94 гривні, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року вказане рішення залишено без змін, однак ПАТ «Альфа банк» звернувся до державного реєстратора із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Крім того, відчуження квартири відбулося в порушення Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого з забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також позивач зазначив, що 17.09.2018 року ТОВ «Бізнес Ассіс» був складений висновок про вартість майна без ознайомлення із об`єктом оцінки та на цій підставі він є недійсним. Згідно з Витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно 29.07.2014 року Постановою про арешт майна, винесеною Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, був накладений арешт на вищезазначену квартиру і на час реєстрації державним реєстратором Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецьким М.А. вказаний арешт був чинним та державний реєстратор не мав права реєструвати право власності за відповідачем ПАТ «Альфа банк». Крім того, у рішенні державного реєстратора відсутній реєстраційний номер квартир АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що відповідний номер 101) присвоєний об`єкту нерухомого майна за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, а на час реєстрації права власності за ПАТ «Альфа Банк», вказане товариство вже було реорганізоване у АТ «Альфа банк».

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визнати незаконним та скасувати запис №28931045 від 12.11.2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Чернецького Михайла Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), ідентифікаційний номер:44059370 від 15.11.2018 року, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101) за Акціонерним товариством «Альфа Банк» ().

Представник відповідача АТ «Альфа банк» Черкавський Ю.В. надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на час звернення до нотаріуса банк вже застосував один з передбачених п.6.2 Іпотечного договору способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя - у судовому порядку, але подальше звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (в позасудовому порядку) не суперечить положенням Закону України «Про іпотеку», зважаючи на відсутність у даній справі спору щодо наявності боргу і його розміру. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося відповідач придбав право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято на підставі згоди позивача, передбаченого іпотечним договором, а тому положення Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані у даному випадку. Стосовно арешту на майно, представник відповідача зазначив, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Крім того, державна реєстрація права власності на вищезазначену квартиру була проведена держаним реєстратором без будь-яких порушень, тому на підставі вищевикладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовну заяву підтримав, просив її задовольнити та додатково зазначив, що було звернуто стягнення на майно у позасудовому порядку, незважаючи на те, що рішенням суду було визначено порядок звернення стягнення за вказаним договором. Крім того, на час реєстрації права власності за відповідачем на спірну квартиру був накладений арешт, однак право власності було зареєстровано навіть незважаючи на це. Також представник позивача зазначив, що оцінка об`єкту проведена неналежним чином, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не оглядав майно. У судовому порядку було визначено суму боргу, однак навіть після ухвалення рішення суду банк продовжував нараховувати відсотки, тому з даною сумою позивач та його представник не згодні. До того ж, на вказані правовідносини розповсюджуються норми Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Представник відповідача АТ «Альфа банк» Черкавський Ю.С. у судовому засіданні проти позову заперечував та зазначив, що Закон України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований у даному випадку. В аналогічних правовідносинах Верховний Суд висловив свою думку, а Постанови Верховного Суду є обов`язковими для застосування. Позивач не надав доказів того, що він виконував умови кредитного договору та погасив заборгованість. Крім того, оцінка майна була зроблена, а у разі незгоди позивача із вказаною оцінкою він мав право звернутися до банку з метою її перегляду.

Відповідач державний реєстратор Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецький Михайло Андрійович у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.22).

11.06.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0301/0608/71-114, у забезпечення якого також був укладений Іпотечний договір №0301/0608/71/114-Z-1, відповідно до якого позивач передав ВАТ «Сведбанк» вищезазначену квартиру в іпотеку (а.с.22).

23.09.2010 року між ПАТ Сведбанк» ТА ОСОБА_1 був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 від 23.09.2010 року до Договору іпотеки «0301/0608/71-114-Z-1 від 11.6.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Віхровим С.В. за реєстровим №577 (а.с.74-75).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114, а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» був також укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0301/0608/71-114(а.с.29).

27.05.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, яким позовні вимоги задоволені та у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 за договорами кредиту №0301/0608/71-114 від 11.06.2008 року в розмірі 951553,94 грн., яка складається із:заборгованості за кредитом 897400,01 грн.; заборгованість по відсотках 52750,52 грн., пеня 1403,41 грн., звернуто стягнення згідно іпотечного договору №0301/0608/71-114-Z-1 від 11.06.2008 року на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною, яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 3341,00 грн., та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 100,00 грн..

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року вищезазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська залишене без змін (а.с.11-20).

02.02.2018 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем ПАТ «Альфа Банк» було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.55-57). Відповідно до вказаного повідомлення сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 5790075,74 грн., з яких заборгованість за кредитом 3171667,46 грн., заборгованість за відсотками 1526387,19 грн., заборгованість за пенею 1092021,09грн..

Відповідно до Звіту № ВА 180904-041 від17.09.2018 року вартість квартири АДРЕСА_2 , та яка належить ОСОБА_1 згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11.06.2008 року, складає 1 044 439 гривень (а.с.59-73).

15.11.2018 року на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича був внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк» (а.с.21).

Законом України «Про Іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст.33 вищезазначеного Закону України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.37 вищезазначеного Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Таким чином, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.05.2013 року по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, яким позовні вимоги задоволені та визначена заборгованість за кредитним договором в розмірі 951553,94 грн. банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору та не мав права змінювати розмір визначеної судом суми для звернення стягнення на предмет іпотеки, однак відповідно до повідомлення про звернення стягнення від 02.02.2018 року ПАТ «Альфа-Банк» зазначила загальну суму заборгованості вже у розмірі 5 790 075,74 грн..

До пояснень представника відповідача з приводу того, що застереження в іпотечному договорі є добровільною згодою власника майна на його продаж, тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" до даних правовідносин не застосовуються, суд ставиться критично, оскільки відповідно до пп. 1 п. 1, п.4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а та Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №127/16726/17-ц).

Суд також звертає увагу, що повідомлення, направлене 02.02.2018 року ОСОБА_1 , не містило інформації щодо вартості майна, адже ціна має узгоджуватися з власником майна, оскільки відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - визнається офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Стосовно позовних вимог щодо визнання незаконним рішення державного реєстратора суд вважає відмовити, оскільки спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року, справа №823/2042/16).

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим суд приймає до уваги, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про скасування державної реєстрації прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому, після внесення такого запису, скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про скасування державної реєстрації права. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування запису на підставі рішення державного реєстратора є тотожними з позовними вимогам про скасування запису, який вчинено на підставі незаконного рішення, а тому задовольняє позов частково та скасовує запис №28931045 від 12.11.2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), ідентифікаційний номер: 44059370 від 15.11.2018 року, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101), за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», .

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 514, 589, 593, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про іпотеку», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, про визнання незаконними дій та скасування запису, - задовольнити частково.

Скасувати запис №28931045 від 12.11.2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), ідентифікаційний номер: 44059370 від 15.11.2018 року, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 101), за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», .

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 768 гривень 40 копійок витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: