Провадження № 2/0158/101/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Підгорного І.І.

за участю секретаря - Сороки І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 10.10.2017 року та 23.11.2019 року між нею та ОСОБА_2 укладено два договори позики, відповідно до умов яких відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 15 000 грн та 100 000 грн відповідно.

Зобов`язання за укладеними договорами відповідач не виконав, коштів у встановлений строк не повернув, а тому просить стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 115 000,00 грн., комісію за користування коштами у розмірі 42 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.10.2017 року передала у власність відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 15 000 грн, а 23.11.2017 року 100 000 грн. Крім того в розписці від 10.10.2017 року зазначено, що кошти в сумі 15 000 грн відповідач повинен був повернути до 30.12.2017 року, а в договорі позики від 23.11.2017 року зазначено, що кошти в сумі 100 000 грн відповідач повинен був повернути до 23.04.2018 року /а.с. 4,5/.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов`язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду копію розписки від 10.10.2017 року, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 15 000 грн та його зобов`язання повернути кошти в сумі 15 000 грн до 30.12.2017 року, а також копію договору позики від 23.11.2017 року, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 100 000 грн та його зобов`язання повернути кошти в сумі 100 000 грн до 23.04.2018 року та щомісячно сплачувати комісію за користування коштами в сумі 2000 грн, що за період з 23.11.2017 року по 01.09.2019 року становить 42 000 грн.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 115 000,00 грн та комісію за користування коштами в сумі 42000 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення в повному об`ємі, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1570,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. та комісію за користування коштами в сумі 42 000 (сорок дві тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 22.04.1997 року, ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 03.03.2016 року, ІПН: НОМЕР_4 .

Суддя

Ківерцівського районного суду І.І.Підгорний