Справа № 286/3955/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Овручі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2019 року представник позивача - Гребенюк О.С. від імені АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться в м. Київ по вул. Грушевського, буд. 1Д звернувся з позовом до ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39096,15 грн. за кредитним договором №б/н від 28.09.2012 року та судові витрати в сумі 1921,00 грн..

В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, отримав кредит у розмірі 14724,62 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 39096,15 грн..

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Представник відповідача надав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки вона своєчасно сплачувала кредит. Термін дії картки закінчився у вересні 2009 року, доказів того, що видавалась нова картка позивачем не надано. Матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку, та те що вказані докуреним при отриманні кредитних коштів мали місце. Крім того, укладений договір не містить строку повернення кредиту, фактично отримані відповідачем кошти були повернуті.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 23.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який 28.09.2012 року було реструктуризовано відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якої остання отримала кредит у розмірі 14724,66 грн., шляхом підписання Генеральної угоди.

Відповідно до наданого розрахунку, станом на 10.11.2019 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 39096,15 грн. (а.с.5-7).

Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК Україн).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пенею.

Що стосується доводів представника відповідача викладених у відзиві, суд вважає за необхідне зазначити, що між позивачем та відповідачем 28.09.2012 року було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №SAMDNS800 від 23.10.2007 року, яким конкретизовано умови договору, з конкретним визначенням суми наданого кредиту, та настанням наслідків у разі його неналежного виконання. Вказана генеральна угода підписана відповідачем. Вказані обставини ОСОБА_1 не спростовано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Банк емітує Клієнтам Картки до Карткових рахунків та встановлює ліміти овердрафту у національній валюті України, закінчення строку дії платіжної картки не означає закінчення дії договору чи його розірвання.

Представником позивача подано заяву, в якій останні просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності, так останній платіж відповідачем здійснено 22.08.2014 року, таким чином строк позовної давності сплинув 21.08.2017 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша ст. 530 ЦК України).

За змістом частини третьоїст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно дост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертаст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК Українип еребіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першаст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку, останній платіж за вказаним договором було проведено позивачем 22.07.2015 року (а.с.6).

Відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, дата останнього погашення заборгованості має бути проведена не пізніше 30.09.2015 року, а отже з наступного місяця, в який мав бути внесений платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом було встановлено, що із позовом позивач звернувся до суду 28.11.2019 року ( а.с. 2) , тобто із пропуском трьохрічного строку. Вказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що трьохрічний строк позовної давності сплив, представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Встановлені судом обставини відповідають правовому висновку , викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв"язку із спливом строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 253, 256, 266, 267, 526, 614, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити за спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч