05 лютого 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до першого відповідача - ОСОБА_2 , другого відповідача - ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про стягнення заборгованості,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 05.02.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.02.2020 року.
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до першого відповідача - ОСОБА_2 , другого відповідача - ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про стягнення заборгованості.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про факт смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 дізнався з відповіді начальника MB ДВС Хваста С.В. від 31.08.2016.
З метою отримання інформації, щодо наявності (або відсутності) спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , позивач 02.09.2016 звернувся із письмовою заявою до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із письмовим запитом.
08.09.2016 листом за № 831/01/16, підписаним завідувачкою Першої Ужгородської державної нотаріальної контори В.М. Митровка, позивач отримав відмову у наданні письмової інформації щодо заведеної спадкової справи відносно померлої
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 (день коли позивач дізнався про смерть позичальника) позивач не знав про факт смерті ОСОБА_8 , а відтак і не міг робити спроби дізнатися про наявність чи відсутність відкритої спадкової справи.
Позовну заяву до спадкоємців як вимогу кредитора, ОСОБА_1 подав у межах шести місяців з моменту коли він дізнався про смерть боржника ОСОБА_6 . Дізнався ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позовну заяву (вимогу до спадкоємиів) до спадкоємців подав 31.10.2016.
Станом на день подання позовної заяви заборгованість ОСОБА_8 (спадкодавця) перед позивачем, по судовому рішенню від 04.03.2015, становить - 299150 грн.
Позивач ОСОБА_1 змушений був подати новий позов до Ужгородського міськрайонного суду про стягнення з спадкоємців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованості що виникла у спадкодавця ОСОБА_6 .
Позивач ОСОБА_5 , з метою отримання письмового доказу, щодо факту відкриття спадкової справи та визначення статусу квартири в якій проживала спадкоємець ОСОБА_8 , звернувся до приватного нотаріуса із вимогою надати Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по майну за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з інформаційною довідкою за № 92140289 від 17.07.17 квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за померлою ОСОБА_11 . У зазначеній інформаційній довідці визначені дві підстави виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_8 по квартирі, яка на момент відкриття спадщини належала спадкодавцю в цілому:
- свідоцтво про право власності серія та номер 286 видане 25.10.2006 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на 1/2 частки права у наведеній квартирі;
- свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер 742 видане 08.06.2015 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. на 1/2 частки права у наведеній квартирі.
Так спадкоємцем (відповідачем) ОСОБА_2 подано заяву приватному нотаріусу Малинич Н. 23.09.2015 про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 Іншим відповідачем ОСОБА_3 подано аналогічну заяву в той самий день 23.09.2015. Дані документи, подані приватним нотаріусом Малинич Н. на запит суду, підтверджують обставину, що до кола спадкоємців померлої ОСОБА_8 входять відповідачі по даній судовій справі (син та донька), а частки у спадковому майні (квартирі) є рівними, у зв`язку з тим що вони спадкоємці однієї черги. Також у матеріалах спадкової справи є свідоцтво про смерть ОСОБА_6 що підтверджує факт настання події, час, та місце відкриття спадщини.
Заяви про прийняття спадщини що відповідачі подали до нотаріуса, свідчать що вони успадкували все майно боржника ОСОБА_6 .
Крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іншого майна спадкоємці не успадковували. Відомості про зворотнє в матеріалах справи відсутнє.
Вартість майна (успадкованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 визначена відповідно до звіту про оцінку майна ПП «Радикал» (оцінювач ОСОБА_12 ) і становить 733711 грн.
Згідно заяви позивача від 17.05.2017 року, спадкова справа по спадкодавцю ОСОБА_6 відкрита приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна. Вказане стало відомо із відповіді завідуючої першою Ужгородською державною нотаріальною конторою. Так, позивач просив залучити вказаного приватного нотаріуса до участі у розгляді справи.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2017 року, до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталію Анатоліївну.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2018 визначено головуючого суддю Фазикош Олексія Васильовича.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду письмову заяву від 05.02.2020, у якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будь-яких заяв/клопотань на адресу суду від останніх не надходило. Відповідачі відзив не позовну заяву не подали.
Представник третьої особи без самостійних вимог: Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Вказане рішення набрало законної сили, в апеляційній інстанції не переглядалося.
Станом на день подання позовної заяви заборгованість ОСОБА_8 (спадкодавця) перед позивачем становить - 299150 грн. Вказані обставини відповідачами не спростовано, зворотного суду не надано.
На запит суду від 14.09.2017 приватним нотаріусом Малинич Н.А. надано суду копію спадкової справи за померлою ОСОБА_6 , з якої судом встановлено, що 23.09.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. подано заяви про прийняття всієї спадщини померлої ОСОБА_4 .
Відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 67 років, про що 04.07.2015 складено відповідний актовий запис №692.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
З вищевикладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року (справа за № 522/407/15-ц).
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).
За положеннями ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщини, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, виходячи із змісту ст. 1281 ЦК України та вищенаведених норм, які регулюють діяльність нотаріуса, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, тому правомірним слід вважати, що законодавством допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано, через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.
При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтю 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів спадкодавця.
Разом з тим на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Таким чином, позивачем дотримано строків, які передбачені ст.1281 ЦК України.
Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
З вищевикладеного вбачається, що належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, про накладення стягнення на спадкове майно, за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу.
При цьому, оскільки задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого у спадщину майна, то при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора, встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Згідно з інформаційною довідкою за № 92140289 від 17.07.17 квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за померлою ОСОБА_6 . У зазначеній інформаційній довідці визначені дві підстави виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_6 по квартирі, яка на момент відкриття спадщини належала спадкодавцю в цілому:
- свідоцтво про право власності серія та номер 286 видане 25.10.2006 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на 1/2 частки права у наведеній квартирі;
- свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер 742 видане 08.06.2015 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. на 1/2 частки права у наведеній квартирі.
Вартість майна (успадкованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 визначена відповідно до звіту про оцінку майна ПП «Радикал» (оцінювач ОСОБА_12 ) становить 733711 грн.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Положенням ч. 1 ст. 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що вказано у ст. 1218 ЦК України.
Відповідно до частини 3 статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.
Згідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Частинами 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог, і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.
При цьому така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини або з відповідним позовом суду.
Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.
Згідно роз`яснення п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою відмови у відкритті провадження у справі.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку , передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 ЦК України.
При цьому, наявність заборгованості за договором позики та конкретний її розмір відповідачами не оспорюється, оскільки відзив на позовну заяву не надавали до суду.
Отже, суд дійшов висновку, що з аналізу вказаних норм права вбачається, що обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 , щодо сплати заборгованості за позикою, який був присуджений судом позивачу ( кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок її смерті, а перейшов до її спадкоємців.
Як зазначалось вище саме ст.ст. 1281, 1282 ЦК України визначено спеціальний порядок пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців та порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, що передбачає звернення кредитора до суду з відповідним позовом, ухвалення судом рішення за наслідками його розгляду та видачу виконавчого листа для його примусового виконання.
Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.
Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.
Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.
Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.
Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.
Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.
Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно? яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.
Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.
Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.
Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18).
Таким чином, суд, вирішуючи вимоги позивача про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця, визначає залежно від вартості одержаного у спадщину майна, розмір задоволення вимог кредитора, та в залежності від числа спадкоємців, частки кожного із спадкоємців у спадковому майні його обсягу і вартості спадкового майна згідно проведеної оцінки на час смерті спадкодавця.
За таких обставин, враховуючи загальну суму боргу у розмірі 299150 гривень , вказана сума боргу підлягає розділенню між спадкоємцями по 1/2 частині, які успадковують відповідачі.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до першого відповідача - ОСОБА_2 , другого відповідача - ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_13 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 149575 грн. в межах вартості спадкового майна за померлою ОСОБА_13 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1495,75 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1495,75 грн.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач 1: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач 2: ОСОБА_3 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ).
Третя особа без самостійних вимог: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора: м. Ужгород, вул. Собранецька, 47.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна (адреса: м. Ужгород, вул. Олександра Блистіва, 1).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В.Фазикош