Дата документу 28.02.2020 Справа № 325/1648/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/1648/19
Провадження №22-ц/807/616/20
Головуючий в 1-й інстанції Пантилус О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року, ухвалене у смт Приазовське (повний текст рішення складено 26 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК, в якому просила визнати незаконними дії відповідача АТ КБ ПРИВАТБАНК щодо списання у період часу з 31 березня 2019 року по 15 травня 2019 року з рахунку позивача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1000,00 гривень та зобов`язати відповідача зарахувати на картковий рахунок ОСОБА_1 безпідставно списані грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, з підстав, передбачених ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". В обґрунтування вимог в позові зазначено, що 13 червня 2018 року Приазовським районним судом Запорізької області ухвалене рішення у справі № 325/1838/17 за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким відмовлено в задоволенні позову. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року апеляційна скарга АТ КБ ПРИВАТАНК залишена без задоволення. Відповідно до вказаних рішень судів у ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість перед банком. Позивач як споживач банківських послуг має платіжну банківську картку АТ КБ ПРИВАТБАНК. 31 березня 2019 року за виконання роботи на виборах Президента України позивачу було зараховано на платіжну картку 1000,00 гривень. Однак, грошові кошти банком безпідставно списані з карти споживача.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії відповідача щодо списання в період часу з 31 березня 2019 року по 15 травня 2019 року з рахунку ОСОБА_1 , грошових коштів в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 01 коп. незаконними.

Зобов`язано акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", , юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, зарахувати на картковий рахунок ОСОБА_1 безпідставно списані гроші в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 01 коп.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто із акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", , юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, на користь держави на рахунок UA6026001, отримувач: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, Казначейство України (ЕАП), на відшкодування судового збору 1536 ( одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між сторонами у справі наявні договірні відносини за кредитним договором б/н від 14.01.2009 року. Згідно умов вказаного договору, керуючись ч.2 ст.1071 ЦК України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідачем правомірно списано з рахунку позивача грошові кошти без отримання його розпорядження та згоди.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області у справі №2/325/24/2018 (325/1838/17) від 13 червня 2018 року, у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.01.2009 відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Відповідно до постанови апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року, апеляційну скаргу банку залишено без задоволення. Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року у даній справі змінено в частині правового обґрунтування відмови у стягненні відсотків та неустойки після закінчення строку дії картки (договору) 01.12.2012 року з позовної давності на безпідставність. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова набрала законної сили 30 серпня 2018 року.

Відповідно до виписки з картки № НОМЕР_1 за період з 31.03.2019 року по 01.05.2019 року: 16.04.2019 на картку надійшло зарплати 215,50 грн. і 215,50 грн., списано банком в цей день заборгованості по іншій картці 215,50 грн. і 215,50 грн.; 26.04.2019 надійшло зарплати 230,01 грн., списано банком в цей день 115,01грн., 29.04.2019 - 57, 50 грн, 30.04.2019 - 50 грн.

Згідно виписки та довідки банку, за вказаний період на картку всього надійшло 661,00 грн., з яких списано банком 653,51 гривень.

Задовольняючи вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено підстав, передбачених будь-яким договором для списання коштів з карткового рахунку позивача, а за таких обставин дії відповідача є незаконними, списані кошти підлягають зарахуванню на рахунок позивача в розмірі, який був списаний.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (стаття 18 ЦПК України).

Як вірно зазначає, відповідач у своїх відзивах, рішенням Приазовського районного суду Запорізької області у справі №2/325/24/2018 (325/1838/17) від 13 червня 2018 року та постановою апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року у цій справі, встановлено наявність договірних відносин між сторонами у справі і наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед Банком. Між тим, вказаними рішенням встановлено також і відсутність підстав для стягнення з позивачки зазначеної заборгованості.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 ст. 1071 ЦК грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Підстав для договірного списання коштів з рахунку позивача під час судового розгляду не встановлено, оскільки зазначеними вище рішеннями суду встановлено відсутність підстав для стягнення на користь банку належних до сплати сум, а наявність іншої заборгованості позивача перед Банком не підтверджена.

У статті 1073 ЦК України зазначено, що в разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 28 лютого 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков