Справа № 336/7684/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав позику в розмірі 50 000 грн. Відповідно до умов договору встановлено кінцевий строк повернення позики до 10 серпня 2019 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідача відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо повернення позики.

У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 100 000,00 грн., з яких: 50 000,00 грн. основна заборгованість та 50 000,00 грн. штраф (неустойка) 100 відсотків від простроченої суми позики.

Ухвалою суду від 09.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у наданий судом строк та станом на день розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Сторонами клопотання та заяви до суду не подавались, а судом не вирішувались.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

20 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав, а відповідач отримав позику в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується копією договору займу (а.с. 9).

Факт отримання ОСОБА_2 суми позики підтверджується власноручно складеною та підписаною ним розпискою (а.с. 10).

Відповідно до умов п. 3 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики у валюті України, в строк та на умовах визначених договором.

Пунктом 4 договору встановлено кінцевий строк повернення позики до 10.08.2019 року.

Згідно п. 6 договору позика підлягає поверненню без нарахування відсотків за користування позикою.

Пунктом 7 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строку повернення суми позики, він сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 100 відсотків простроченого платежу. Сплату штрафу не впливає на обов`язок позивальника повернути суму позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з неї в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача.

Сторони, згідно договору, встановили грошовий еквівалент зобов`язання у вітчизняній валюті в розмірі 50 000,00 грн.

Отже, враховуючи вище викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 100 000,00 грн.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН невідомий, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 24 жовтня 2012р.) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 06 грудня 2002 р.) заборгованість за договором позики в розмірі 100 000, 00 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН невідомий, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 24 жовтня 2012р.) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області 06 грудня 2002 р.) судові витрати у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А. Галущенко