Постанова

Іменем України

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 761/44553/18

провадження № 61-14088св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року в складі судді Кондратенко О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення суми вкладу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 16 вересня 2014 року між нею та ПАТ «Банк Камбіо» укладений договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 в національній валюті.

17 вересня 2014 року між нею та ТОВ «Донбастеплоелектромонтаж» укладений договір позики, відповідно до якого останній у порядку та на умовах, передбачених договором, надає у її власність грошові кошти в сумі 180 000,00 грн у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок.

На виконання умов договору ТОВ «Донбастеплоелектромонтаж» перерахувало на її поточний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 180 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постановою Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначена уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку.

З метою отримання виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, вона 04 жовтня 2016 року зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до Уповноваженої особи Фонду з заявою, в якій просила виплатити їй гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Банк Камбіо».

10 січня 2017 року, а згодом за повторним зверненням 25 вересня 2017 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив її, що на даний час за заявою Фонду здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні та кошти, розміщені на банківських рахунках заявника, визнані речовими доказами, а тому виплата цих коштів можлива лише після прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Оскільки зазначена відповідь мала формальний характер, то вона звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про зобов`язання включити її до реєстру вкладників ПАТ «Банк Камбіо».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в задоволенні її позову відмовлено з тих підстав, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 вересня 2016 року її було включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду в межах гарантованої суми 200 000,00 грн.

Проте, незважаючи на її численні звернення, Фонд не здійснив їй виплату вкладу в гарантованому розмірі 180 000,00 грн, а тому вона звернулася до суду з цим позовом та просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь гарантовану суму вкладу в розмірі 180 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів закрито. Постановляючи ухвалу про закриття провадження в справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що даний спір пов`язаний із виконанням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування у розмірі, що не перевищує 200 000,00 грн, а відтак є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди закриваючи провадження у справі не надали оцінки доводам позивача щодо відсутності між сторонами адміністративного спору, оскільки Фонд вже виконав свої управлінські функції та включив її до реєстру вкладників, а в цьому випадку нею пред`явлений позов про виплату їй гарантованої суми, а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Фонд у процедурі виведення банку з ринку в частині реалізації своїх повноважень щодо банку є по суті органом управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації, згодом - запровадження процедури ліквідації керівництво банку втрачає свої повноваження. Таким чином, покладені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на Фонд функції мають як владний характер, оскільки направлені на врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі ознаки, що не містять владної складової. Судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не враховано, що позов вкладника про стягнення коштів за вклади є цивільно-правовою вимогою, спрямованою на захист його права власності. Апеляційним судом неправомірно не було застосовано норми права, судову практику ЄСПЛ, що гарантують позивачеві право на судовий захист цивільного права (право власності на майно - грошові кошти). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди неправильно визначили предмет спору та дійшли помилкових висновків про належність справи до юрисдикції адміністративного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Камбіо» укладений договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 в національній валюті, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок.

17 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Донбастеплоелектромонтаж» укладений договір позики, відповідно до якого останній у порядку та на умовах, передбачених договором, надає у власність позивача грошові кошти в сумі 180 000,00 грн у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок останньої.

На виконання умов договору, ТОВ «Донбастеплоелектромонтаж» перерахувало на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 180 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постановою Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначена уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку.

З метою отримання виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом, позивач 04 жовтня 2016 року зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до Уповноваженої особи Фонду з заявою, в якій просила виплатити їй гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Банк Камбіо».

10 січня 2017 року, а згодом за повторним зверненням 25 вересня 2017 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ОСОБА_1 , що на даний час за заявою Фонду здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні та кошти, розміщені на банківських рахунках заявника визнані речовими доказами, а тому їх виплата можлива лише після прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Оскільки зазначена відповідь мала формальний характер, то позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про зобов`язання включити її до реєстру вкладників ПАТ «Банк Камбіо».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 вересня 2016 року її було включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду в межах гарантованої суми 200 000,00 грн, проте незважаючи на її численні звернення, Фонд до цього часу не здійснив їй виплату вкладу в гарантованому розмірі 180 000,00 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення- без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним щодо спірних правовідносин.

Спір щодо права фізичної особи на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн, є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19).

Враховуючи, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги зводяться до стягнення на її користь гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн, позов пред`явлений саме до Фонду та стосується безпосередньо правомірності його дій, то такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не впливають на правильність та законність оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська