РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/22890/18

Провадження № 22-ц/4815/264/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2019 року (ухвалене у складі судді Смолій Л.Д.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

На сьогодні його матеріальний стан погіршився, у зв`язку із збільшенням фінансового навантаження, пов`язаного із утриманням ще двох його батьків.

Просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення апеляційного суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з нього аліменти у розмірі 1/7 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено погіршення його матеріального стану чи стану здоров`я, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

10 січня 2020 року ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що у зв`язку з перебуванням на його утриманні батьків, слід зменшити розмір аліментів, що стягуються на сина ОСОБА_3 з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу).

10 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що перебування на утриманні непрацездатних батьків не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність передбачених статтею 192 СК України підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Жодних доказів погіршення матеріального, сімейного стану чи стану здоров`я позивача, з часу ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, останнім не подано, а судом не встановлено.

Місцевим судом надано належну оцінку доводам ОСОБА_1 про його обов`язок утримувати непрацездатних батьків.

Вказаний обов`язок не унеможливлює виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина ОСОБА_3 , та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на нього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук