Єдиний унікальний номер № 616/266/19
Провадження № 2/616/7/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„11 лютого 2020 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря КАПЛЕНКО А.В.

позивача не з`явилась

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ЗІНЧЕНКО С.А.

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору ОСОБА_2 ,

Справа № 616/266/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, Великобурлуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Великобурлуцька державна нотаріальна контора Харківської області, служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації, про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою до Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, Великобурлуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Великобурлуцька державна нотаріальна контора Харківської області, служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації, в якій просить встановити факт батьківства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати Великобурлуцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за номером 02 від 23.02.2004 року, складеного виконавчим комітетом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, вказавши у графі відомості про батька дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши з графи попередні відомості про батька записані за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначає, що з 2002 року по 2007 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 від їхніх стосунків народилась дитина ОСОБА_10 . На час народження ОСОБА_10 . ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , відомості про батька до актового запису про народження ОСОБА_10 були внесені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України та зазначено: відомості про матір ОСОБА_11 , відомості про батька ОСОБА_12 .

З 2002 року до 2007 року позивачка мешкала разом із ОСОБА_9 однією сім`єю, вели домашнє господарство, відзначали свята, дні народження. ОСОБА_9 , як батька ОСОБА_10 , знали всі друзі та знайомі позивачки та ОСОБА_9 . Починаючи з 2011 року по 2016 рік, за спільною згодою позивачки та ОСОБА_9 , неповнолітня ОСОБА_10 проживала разом з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 за життя приймав участь у житті неповнолітньої ОСОБА_10 , виховував, утримував, називав себе її батьком, опікувався здоров`ям дитини. ОСОБА_9 знали у школі як батька ОСОБА_10 , оскільки він відвідував батьківські збори, приводив та забирав дитину з занять, був присутній на святах у навчальному закладі. У медичній картці ОСОБА_10 наявні письмові згоди від ОСОБА_9 на проведення дитині профілактичних щеплень. В останні роки свого життя ОСОБА_9 мав намір звернутись до відповідних органів для виправлення розбіжностей в свідоцтві про народження ОСОБА_10 проте не встиг цього зробити.

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з декількох земельних ділянок сільськогосподарського призначення та житлового будинку.

07 листопада 2018 року Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою Харківської області була заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_9 за номером № НОМЕР_1 /2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53984425 від 07 листопада 2018 року.

22 березня 2019 року ОСОБА_6 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 , звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_9 Державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. ОСОБА_6 , як законному представнику неповнолітньої ОСОБА_10 , було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно надати докази, що підтверджують родинні зв`язки, а саме рішення суду про встановлення факту батьківства померлого та дитини.

Також ОСОБА_6 зазначила, що з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 до Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області звернулись ОСОБА_7 , який є сином померлого та ОСОБА_8 , яка є дружиною померлого ОСОБА_9 . Також ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не визнають факту того, що ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_10 .

На підставі викладених обставин ОСОБА_10 має право на спадкування у першу чергу, як донька спадкодавця ОСОБА_9 . Оскільки відомості про батька ОСОБА_10 були внесені до актового запису про народження за вказівкою матері на підставі ст.135 СК України, з метою реалізації спадкових прав неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_6 звернулась з даним позовом до суду та просить захистити порушені права неповнолітньої ОСОБА_10 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні 22 січня 2020 року підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання 11 лютого 2020 року не з`явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання призначеного на 11 лютого 2020 року без її участі, за участю її представника ОСОБА_13 (т.2 а.с.112)

Представник позивача Козирєв А.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28 березня 2019 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 в підготовчому засіданні від 15 серпня 2019 року просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В послідуючі судові засідання не з`являлась. ОСОБА_8 подано заяву, в якій вона просить розгляд справи здійснювати за її відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги не визнає (т.2 а.с.79).

Представник відповідача ОСОБА_8 , адвокат Зінченко С.А. також просила відмовити в задоволені позовних вимог, зазначивши, що померлий ОСОБА_9 мав достатньо часу за життя для того щоб внести відповідні зміни в запис про народження дитини та визнати дитину своєю, а оскільки він цього не зробив, то даний факт ставить під сумнів, що він є біологічним батьком дитини.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. На адресу суду від ОСОБА_7 надійшла заява, в якій він просить розгляд справи здійснювати за його відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги не визнає (т.2 а.с.84).

Представник відповідача Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в судове засідання не з`явився. Від сільського голови надійшли заяви в яких сільський голова Катасонов В.О. просить розглядати справу за відсутності представника Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (т.1 а.с.209, 264).

Представник відповідача Великобурлуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На адресу суду від начальника відділу Лебединської Н.О. надійшла заява в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відділу (т.2 а.с.110).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. до суду не з`явилась надала клопотання в якому просила слухати справу за відсутності третьої особи (т.2 а.с.107).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Мальцева О.Ю., яка діє на підставі довіреності № 01-61/65 від 08.01.2020 р. (т.2 а.с.87) в судовому засіданні щодо позовних вимог покладалась на розсуд суду, зазначивши, що самостійних вимог в цивільній справі не мають.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до наступного.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Устинівка Великобурлуцького району Харківської області народилася ОСОБА_10 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 вересня 2007 року (т.1 а.с.17).

Матір`ю ОСОБА_10 записана ОСОБА_11 , батьком ОСОБА_12 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , сформованого 12 травня 2018 року № витягу 6 відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (т.1 а.с.18).

Відповідно дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.19).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 07.10.2011 р., ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » про що в Книзі реєстрації шлюбів 07.10.2011 р. зроблено відповідний актовий запис № 06 (т.1 а.с.15).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.11.2018 р. заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_9 за номером № НОМЕР_1 /2018 (т.1 а.с.20).

Як вбачається з копії заяви від 21 березня 2019 року неповнолітня ОСОБА_10 за згодою матері ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 (т.1 а.с.21).

Окрім того, в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , досліджені письмові докази: копія свідоцтва про хрещення ОСОБА_21 , копії фотокарток у кількості 20 шт., копії аркушів з медичної картки неповнолітньої ОСОБА_10 про проведення дитині профілактичних щеплень та оглянуто відеозаписи з компакт диску.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно з роз`ясненнями п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС).

Так, статтею 53 КпШС України встановлено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування, тощо).

Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Викладене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) та у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18).

Отже, підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Матеріалами справи жодним чином не підтверджено факту спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і ОСОБА_9 до народження дитини, а покази свідків позивача в цій частині різняться та мають суперечності щодо дати, часу та місця проживання. Крім того, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено як місце проживання, так і час такого проживання. Посилання на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з 2002 року по 2007 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах не вказує на факт, як визнання батьківства, так і на ведення спільного господарства, спільного виховання та утримання дитини. Більш того, матеріали справи свідчать і про те, що на момент народження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 .

Також, самі по собі не можуть бути належними доказами на підтвердження визнання батьківства і покази свідків про фактичне висловлювання ОСОБА_9 в розмові з ними про те, що він є батьком ОСОБА_10 , проживання дитини разом з ОСОБА_9 письмовими доказами не підтверджено, не надано до суду будь-якого доказу про місце реєстрації неповнолітньої ОСОБА_10 протягом її життя. Протягом 2003-2018 років (майже 15 років) жодних активних дій, які б з достовірністю, поза розумним сумнівом, підтверджували визнання ОСОБА_9 факту батьківства, як то подання заяви до органів реєстрації народжень, звернення з приводу реєстрації місця проживання дитини, звернення до органів опіки та піклування для захисту прав дитини, суду не надано.

Додані до позовної заяви копії фотографій неможливо розцінити як докази того, що мати ОСОБА_10 та померлий до народження ОСОБА_10 спільно проживали або вели спільне господарство, або спільно виховували та утримували ОСОБА_10 , як свою спільну доньку. Також дані докази не підтверджують факт визнання померлим свого батьківства відносно ОСОБА_10 , а тому не є належними доказами (т.1 а.с.24-33).

Досліджені в судовому засіданні копії аркушів з медичної картки ОСОБА_10 також неможливо розцінити як доказ того, що саме померлий ОСОБА_9 їх підписав, а тому також не є належними доказами (т.1 а.с. 34-40).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, згідно вимог чинного законодавства для правильного вирішення спору про батьківство щодо дитини, яка народилась до ІНФОРМАЦІЯ_6 , необхідно застосовувати відповідні норми статті 53 КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання ймовірним батьком дитини свого батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства батьками дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Суд бере до уваги, що під час початку спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_9 , останній перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_8 по день своєї смерті. ОСОБА_6 стверджувала, що померлий мав намір звернутись до відповідних органів для виправлення розбіжностей в свідоцтві про народження ОСОБА_10 проте не встиг цього зробити, однак такі твердження суд не бере до увагу, оскільки дитина ОСОБА_22 народилась в 2003 році, а ОСОБА_9 помер у 2018 році, тобто якби він мав намір то за 15 років мав можливість його здійснити.

Щодо показів свідків, які вказували на спільне проживання та вказували на батьківство померлого щодо дитини, суд оцінює критично, оскільки свідки є зацікавленими особами, хрещеними батьками дитини, друзями позивачки.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 2011 році виїжджала на постійне місце проживання до Львівської області, зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 (т.1 а.с.15). В цей час дитина ОСОБА_10 , як вказує позивач в позовній заяві та зазначала в судовому засіданні, залишилась мешкати з ОСОБА_9 , якому довелось доглядати за дитиною, ходити до школи та виховувати її, отже він був вимушений здійснювати догляд та виховання дитини, оскільки в іншому випадку дитина могла залишитись без батьківського піклування, а матір позбавлена батьківських прав. Однак навіть незважаючи на ці обставини, а саме самостійного піклування про дитину, ОСОБА_9 не прийняв ніяких дій про встановлення батьківства відносно вказаної дитини.

Отже, суд вважає, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про походження дитини саме від ОСОБА_9 , а сам факт підтримання ОСОБА_6 з ОСОБА_9 особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Також заявником не надано будь-яких належних доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 судом було роз`яснено її процесуальні права щодо заявлення клопотання про призначення та проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства, що підтверджується заявою ОСОБА_6 , яка міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.90) про те, що ОСОБА_6 на проведенні експертизи не наполягає.

Також таке право було роз`яснено представнику відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_23 щодо заявлення клопотання про призначення та проведення молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства, яка міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.91). Представник відповідача ОСОБА_23 зазначила, що ОСОБА_8 на проведенні експертизи не наполягає.

Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Отже, пояснення свідків та фотографії не є тими, передбаченими ст.53 КпШС України, доказами та іншими фактичними даними, що з достовірністю підтверджують батьківство ОСОБА_9 , які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність спірних правовідносин.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство відповідача щодо неповнолітньої ОСОБА_10 належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачем, крім її пояснень, пояснень свідків, не подано доказів в обґрунтування заявлених вимог, що можуть беззаперечно свідчити про батьківство ОСОБА_9 відносно неповнолітньої ОСОБА_10 .

Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання батьківства, відсутні також і правові підстави для задоволення позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, що є похідною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768 грн 40 к. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, Великобурлуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Великобурлуцька державна нотаріальна контора Харківської області, служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації про встановлення факту батьківства - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка с. Устинівка, Великобурлуцького району, Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт серія НОМЕР_6 виданий Великобурлуцьким РВ ГУ МВС України в Харківській області 09 грудня 2011 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: ОСОБА_25 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000078, адреса для листування 61001, м. Харків, а/с 2366.

Відповідач: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка с. Троїцьке, Пристенського району, Курської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 01 листопада 1996 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача: ЗІНЧЕНКО ОСОБА_27 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 742, місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , паспорт серія НОМЕР_10 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 08 червня 1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вільхуватська сільська рада Великобурлуцького району Харківської області, місцезнаходження: вул. Синько, буд.28, с. Вільхуватка, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Відповідач: Великобурлуцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), місцезнаходження: вул. Весняна, 51, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Великобурлуцька державна нотаріальна контора Харківської області, місцезнаходження: вул. Центральна, 22, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Великобурлуцька районна державна адміністрація, місцезнаходження: вул. Центральна, буд.9, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область, .

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 11 лютого 2020 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17 лютого 2020 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ