Провадження № 2/344/1104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Завод Стеко» про розірвання договору та стягнення майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «Завод Стеко» про розірвання споживчого договору (договір купівлі-продажу № 513771) та стягнення майнової та моральної шкоди в розмірі 14258,04 грн. та 5000,00 грн. відповідно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.09.2019 з відповідачем уклала споживчий договір (договір купівлі-продажу № 513771), предмет даного договору поставити і передати у власність позивача товар в асортименті згідно додатку - замовлення № 513771 від 05.09.2019, тобто три вікна з ПВХ згідно специфікації на загальну суму 14258,04 грн., зобов`язання позивача здійснити на зазначену суму передоплату; Обставину доказує договір та додатки до нього, зокрема замовлення № 513771 від 05.09.2019. Позивач передоплату провела, про що свідчить квитанція про переказ коштів на суму 14258,04 грн. Відповідач згідно додатку до Договору «Доставка конструкції безкоштовна, переносити та змінювати час доставки не можливо, повторний виїзд платний» (на думку позивача не відповідає законодавству, позаяк споживач має право на безумовну претензію продавцю, надавачу послуг на протязі 14 днів з дня отримання продукції, однак в цьому документі цей час фактично негайний, що однозначно не являється достатнім часом для детального ознайомлення покупця-споживача з придбаною продукцією та наданими послугами), в обумовлений час поставив позивачу названу продукцію, яку згідно із «Инструкцией о порядке приемки продукции призводственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству», утвержденнной постановлением Государственного арбитража при Совете Министров СССР от 15 июня 1965 г. № П-6, яку позивач впринципі немогла перевірити на якість (п.6.2 Договору купівлі-продажу, який в повному обсязі не відповідає нормативному акту, на який покликається, бо названим нормативним актом не передбачена перевірка продукції на якість, згідно нього продукція перевіряється лише по кількості та вазі). Вподальшому позивач виявила недоліки поставленої продукції, тому 23.09.2019 р. звернулася з претензією, де вказала, що «рами метало-пластикових вікон були заклеєні « фірмовою» плівкою, тому позивач недогледіла, що останні мають дефекти у вигляді подряпин та вм`ятий і, що особливо, гумові ущільнювачі в кількох місцях належним чином не фіксуються до скла, вікон ( фотозвіт дефектів та пошкоджень до скарги додається), які могли бути допущені у процесі виробництва, транспортування або встановлення монтажниками», а після цього монтажу, позивач виявила, що розміри вікон взагалі не співпадають належним чином із розмірами віконних ролет, про які позивач, як вказує у позовній заяві, наголошувала при проведенні замірів вікон представникам відповідача. Через добу експлуатації придбаних у відповідача та встановлених монтажниками відповідача вікон, позивач побачила, що майже по всьому їх периметру поступає холодне повітря в приміщення кухні та квартири, що дає об`єктивні та очевидні підстави позивачу вважати, що виготовлена і поставлена позивачу відповідачем продукція за замовленням позивача є дефектною і недоброякісною і є всіпідстави вважати, що саме придбані позивачем вікна не мають задекларованих у замовленні та договорі відповідної теплостійкості і можуть навіть не відповідати 5 (п`яти) камерам.

На неодноразові вимоги та рекламації позивача до відповідача щодо якості як вікон так і якісного їх монтажу та відшкодування пошкоджених монтажниками підвіконників та дверного полотна вхідних дверей, останній поставився негативно і вказав, що можливо за кілька днів вікна будуть запінені монтажною піною краще. Однак цього не сталося.

З огляду на викладені обставини позивач просила відповідача прийняти одне із трьох рішень для відновлення її прав як споживача:

1) провести повторний якісний монтаж та пропорційно зменшити ціну і повернути 35% вартості із-за наявних дефектів та пошкоджень у метало-пластикових вікнах, що еквівалентно - 4990.31 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 31 коп.) від суми договору:

2) провести заміну дефектних метало-пластикових вікон на інші якісні з попередньо проведеними повторним їх заміром та подальшим якісним їх монтажем.

3) розірвати договір та повернути сплачену за товар грошову суму - 14258.04 грн. ( чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 04 коп.).

Відповідач на претензії не відреагував, тому за захистом своїх прав як споживача позивач змушена звернутися до суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.10.2019р. відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд.

Відповідач ТОВ «Завод Стеко» скористався своїм право на подання заперечення та 04.11.2019р. подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Зокрема зазначив, що сторонами було погоджено та підписано договір,продукція доставлена у строк, при прийомці товару позивач оглянув придбаний товар і претензій до якості у нього не було, позивач підписав виїзний акт, договором не передбачено умови здійснення робіт по встановленню метало пластикових конструкцій, відповідач не має у м. Івано-Франківськ працівників, які здійснюють монтаж металопластикових конструкцій, при виїзді до позивача та огляді конструкції та її якості не було встановлено недоліків придбаного позивачем товару, який не дає можливість його використовувати за цільовим призначенням. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Надалі позивач подав уточнення до позовної заяви, а саме заяву про зменшення позовних вимог та вказав, що після відкриття провадження в справі за наведеним вище позовом відповідач частину вчинених порушень усунув, і у цій усунутій частині позов як по предмету, так і по підставах та по позовних вимогах практично немає сенсу вирішувати судом позаяк у цій частині порушення прав позивача як споживача відповідачем усунуто майже добровільно, однак неусунутими відповідачем залишені такі порушення:

1. Невирішене відшкодування позивачу за неякісно проведений демонтаж старого вікна, яке під час демонтажу пошкоджене. Щодо відшкодування суми за пошкоджене демонтоване вікно позивач вважає, що така має становити в грошовому виразі 1000 грн.,

2. Надто довго здійснювався відповідачем процедура встановлення придбаних позивачем вікон (до практично кінця грудня 2019 p.), тому позивач змушена була в холоди вмикати додаткові прилади обігріву, що потягнуло як матеріальні втрати і також заподіювало позивачу моральної шкоди. Щодо додаткових витрат позивача на обігрів

квартири дані не збережено, натомість позивач вважає, що з підстави проживання позивача в квартирі, з якої через дії відповідача «втікало» тепло через встановлені відповідачем вікна, така шкода позивачу може становити в грошовому еквіваленті 4000 грн..

Звідси за позовними вимогами позивача в даній справі, що розглядаються актуальними вимогами залишаються - відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., решта позовних вимог втратили актуальність, тому по цій решті вимог на думку позивача провадження в справі належить закрити.

Позивач вимоги, викладені в позовній заяві підтримав у повному обсязі з урахуванням поданої заяви про уточнення, подав заяву про розгляд без його участі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, подав суду про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, відзиви, процесуальні заяви та пояснення третьої особи, матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

05.09.2019 сторони уклали договір купівлі-продажу № 513771, предмет даного договору є поставка і передача у власність позивача товару в асортименті згідно до додатку - замовлення № 513771 від 05.09.2019, а саме три вікна з ПВХ згідно до специфікації на загальну суму 14258,04 грн. (а.с.3-6).

Позивач передоплату провела, про що свідчить квитанція про переказ коштів на суму 14258,04 грн. (а.с.7).

Представником позивача подано клопотання про призначення експертизи, однак в подальшому сторона його не підтримала.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Преамбули Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При вирішенні спорів про захист прав споживача слід враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві (виробнику).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вимогами ст.655, ч.1 ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого має відповідати умовам договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість продукції та обслуговування.

Статтею 17 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Обов`язок доведення належної якості проданого товару, причин виникнення недоліку товару і обов`язок належного оформлення претензії покупця щодо недоліків цього товару та проведення в необхідних випадках перевірки якості товару із забезпеченням права споживача взяти участь у такій перевірці законом покладено на продавця.

Частиною 1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно визначень наведених у ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Продукція- будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб;

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно ст.4 Закону, споживачі під час замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)- протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Позивач стверджує, що звертався до відповідача стосовно виявлених недоліків металопластикових конструкцій, що робило неможливим їх належне використання відповідно до їх цільового призначення, однак доказів такого суду не представлено, при цьому, як стверджує сам позивач в заяві про уточнення позовних вимог відповідачем після звернення позивача до суду недоліки таки були усунуті, а не вирішеним залишилося питання відшкодування моральної та майнової шкоди.

Так, позивач вказує, що невирішене відшкодування позивачу за неякісно проведений демонтаж старого вікна, яке під час демонтажу пошкоджене, щодо відшкодування суми за пошкоджене демонтоване вікно позивач вважає, що така має становити в грошовому виразі 1000,00 грн., однак жодних доказів вартості такого пошкодженого вікна, або принаймі розрахунків з яких позивач виходив при визначенні такого розміру суду не надано.

Також на думку позивача надто довго здійснювалася відповідачем процедура встановлення придбаних позивачем вікон (до практично кінця грудня 2019 p.), тому позивач змушена була в холоди вмикати додаткові прилади обігріву, що потягнуло як матеріальні втрати і також заподіювало позивачу моральної шкоди. При цьому сам позивач і зазначає, що щодо додаткових витрат позивача на обігрів квартири дані не збережено, натомість позивач вважає, що з підстави проживання позивача в квартирі, з якої через дії відповідача «втікало» тепло через встановлені відповідачем вікна, така шкода позивачу може становити в грошовому еквіваленті 4000 грн. При цьому знову-таки жодних доказів розрахунків з яких позивач виходив при визначенні такого розміру суду не надано, а також і не вказано у чому саме полягала моральна шкода.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторона позивача не представила суду доказів, які б підтверджували покликання позивача в обґрунтування позовних вимог, в тому числі уточнених.

Відтак суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 11 абз. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" №5 від 12.04.1996 року, за змістом п.6 ст.15 Закону, під відповідальністю виконавця за недоліки виконаних робіт або наданих послуг слід розуміти його обов`язок усунути (виправити) ті з них, які виникли не з вини самого споживача.

В той же час щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ТОВ «Завод Стеко» у розмірі 1000,00грн. за пошкоджене демонтоване вікно, суд вказує про відсутність підстав для задоволення таких вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї вимоги.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захистправ споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Враховуючи те, що позивачем жодним чином не доведено, що шкода завдана внаслідок саме недоліків продукції, а також не представлено жодних розрахунків та обгрунтувань щодо її розміру і в чому саме вона полягала, то суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу немає, а відтак у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76, 223, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло