КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2027/19
Провадження № 2/488/262/20 р.
16.01.2020 року м. Миколаїв Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Сенчук К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
11.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою в якій просила визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі свого померлого чоловіка ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який був користувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордера № 87 від 03.04.2008 року, виданого на його імя. Квартира до теперішнього часу не приватизована. Першу дружину ОСОБА_4 було знято з реєстрації, за адресою спірної квартири, у звязку із смертю.
В спірній квартирі також зареєстровані повнолітні сини першої померлої дружини покійного чоловіка позивачки ОСОБА_4 , відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте останні не проживають у вказаному жилому приміщенні добровільно з 2016 року, не сплачують комунальні послуги, не підтримують приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідачів, позивач не створює, останні за власним бажанням та з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідачів в житловому приміщенні не має. Місце проживання/перебування відповідачів позивачу не відомо.
Посилаючись на викладене, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Ухвалою суду від 25.07.2019 року, провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі.
В судове засідання сторони не зявились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.
Представник позивача адвокат Іванова Т.В., надала до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалу суду від 25.07.2019 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі свого померлого чоловіка ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який був користувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордера № 87 від 03.04.2008 року, виданого на його імя. Квартира до теперішнього часу не приватизована. Першу дружину ОСОБА_4 було знято з реєстрації за адресою спірної квартири у звязку із смертю.
В спірній квартирі також зареєстровані повнолітні сини першої померлої дружини покійного чоловіка позивачки ОСОБА_4 , відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте останні не проживають у вказаному жилому приміщенні добровільно з 2016 року, не сплачують комунальні послуги, не підтримують приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідачів, позивач не створює, останні за власним бажанням та з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідачів в житловому приміщенні не має. Місце проживання/перебування відповідачів позивачу не відомо.
Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 05.06.2019 року № 19.03.03-12/4082/19 на № 3956, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Також, відповідно до заяви позивача зареєстрованої 22.03.2019 року в ЄО Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області під № 3090 була проведена перевірка. В ході збору матеріалів було встановлено, що ОСОБА_5 , 1991 року народження та ОСОБА_3 , 1994 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 не проживають з 2016 року, даний факт підтверджується поясненнями сусідів.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Згідно ст. 71 ЖК України наймач і члени його сім`ї можуть бути визнані втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі, якщо вони більше шести місяців без поважної причини в ній не мешкають.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Згідно п. 26 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки за період з 2016 року відповідачі жодного разу не з`явились за місцем своєї реєстрації та не виявили бажання проживати у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає позивач, всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, виконує виключно ОСОБА_1 , а відповідачі за власним бажанням та з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації понад встановлений законом строк, тому є підстави визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, в якому вони зареєстровані.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вищезгадані аргументи в їх сукупності безперечно свідчать про те, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - вони можуть бути в судовому порядку визнані особами, які втратили право користування житловим приміщенням. Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-289,354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , реєстрація: АДРЕСА_2 );
Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, реєстрація: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання невідоме);
Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, реєстрація: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання невідоме).
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська