Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«24» листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

за участі секретаря Лань М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 250 000 дол. США, проценти від суми позики у розмірі 555 670,50 грн., 3% річних у розмірі 98 059 грн., та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 10 червня 2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 250 000 дол. США. Відповідно до даного Договору позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути йому кошти до 10 червня 2019 року.

Враховуючи те, що станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач жодних коштів йому не повернув, останній зобов`язаний сплатити йому проценти за користування грошовими коштами та 3% річних.

Ухвалою судді від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У визначений в ухвалі від 08 січня 2020 року строк від відповідачів відзив не надійшов.

Ухвалою суду від 23 червня 2020 року справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання, яке було призначено на 24 листопада 2020 року о 11.30 год., не з`явилися. Однак, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу за його відсутності та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи та не подав відзив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 24 листопада 2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 250 000 дол. США у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зобов`язувався повернути до 10 червня 2019 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

З наданого суду розрахунку вбачається, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 250 000 дол. США, процентів від суми позики у розмірі 555 670,50 грн., 3% річних в розмірі 98 059 грн.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 9605 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 основний борг за договором позики в розмірі 250 000 дол. США (двісті п`ятдесят тисяч доларів США), проценти від суми позики у розмірі 555 670,50 грн. (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят гривень п`ятдесят копійок), 3% річних в розмірі 98 059 грн. (дев`яносто вісім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень) та судовий збір у розмірі 9 605 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники процесу:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 24 листопада 2020 року.

Суддя Д. Б. Глинська