ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/941/20 Справа № 207/2931/18 Головуючий у першій інстанції: Скиба С. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_3 (позичальник) 04 листопада 2007 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 151500,00 грн., що еквівалентно 30000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути грошові кошти в повному розмірі в доларах США або гривні, з урахуванням зміни курсу НБУ долара до гривні на дату повернення частини або повного розміру позики. ОСОБА_3 були передані грошові кошти, що підтверджуються написаними останнім власноруч розписками на отримання грошових коштів, а саме: 04.11.2007 року - 20000,00 доларів США, 12.07.2008 року - 5000,00 доларів США, 02.09.2009 року - 5000,00 доларів США. 1 листопада 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 було підписано додаткову угоду №1 до договору позики, якою, зокрема, були внесені зміни щодо дати повернення позики в повному розмірі - до 01 вересня 2015 року, а також продовжено дію договору до 01 вересня 2015 року. Додатковою угодою від 14 серпня 2015 року погоджено передати ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 770263,20 грн., що еквівалентно сумі 36000,00 доларів США з цільовим призначенням для купівля автомобіля; погоджено також, що загальна сума позики грошових коштів повинна бути повернута до 04 листопада 2017 року. ОСОБА_3 були передані грошові кошти 15 серпня 2015 року - 20000,00 доларів США та 18 вересня 2015 року - 16000,00 доларів США, що підтверджується розписками на отримання грошових коштів. Відповідачем ОСОБА_3 частково повернуто борг, а саме: 01 травня 2010 року - 3000,00 доларів США, 01 вересня 2010 року - 3000,00 доларів США, 01 квітня 2011 року - 2000,00 доларів США, 01 серпня 2012 року - 2000,00 доларів США. Загальна сума грошових коштів, наданих у борг відповідачу ОСОБА_3 склала 66000,00 доларів США, а ним було повернуто суму боргу у розмірі 10000,00 доларів США. Сума заборгованості складає 56000,00 доларів США. Грошові кошти отримувались ОСОБА_3 для сімейних потреб, а саме для ремонту житлового будинку та купівлі автомобіля і є спільною сумісною власністю подружжя. Тому позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 774774,00 грн. та з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 774774,00 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 серпня 2019 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики 1549548,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі по 4405,00 грн. з кожного (а.с. 68-71, 98 т.1).

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року доповнено рішення, зазначивши, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю (а.с. 137 т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_1 з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог (а.с. 105-115 т.1).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду згідно вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення і додаткового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 04 листопада 2007 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики №1, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 151500,00 грн., що еквівалентно 30000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути грошові кошти в повному розмірі в доларах США або гривні, з урахуванням зміни курсу НБУ долара до гривні на дату повернення частини або повного розміру позики (а.с. 48 т.1).

Згідно пункту 1.2 договору позики №1 від 04.11.2007 року, цільове призначення позики - ремонт (реконструкція, будівництво) житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.2. вказаного вище договору, позика надається позикодавцем частинами, підтвердженням отримання грошових коштів позичальником є письмова розписка.

Позика повинна бути повернута в повному розмірі до 04.11.2012 року (п. 3.1 договору позики від 04.11.2007 року).

ОСОБА_3 отримав грошові кошти за умовами зазначеного вище договору позики, а саме 04 листопада 2007 року 20000,00 доларів США (а.с. 50 т.1), 12 липня 2008 року 5000,00 доларів США (а.с. 52 т.1), 02 вересня 2009 року 5000,00 доларів США (а.с. 53 т.1) на загальну суму 30000,00 дол. США, що підтверджуються оригіналами письмових розписок ОСОБА_3 .

Позичальник здійснював часткове повернення боргу 01 травня 2010 року в сумі 3000,00 дол. США (а.с. 51 т.1), 01 вересня 2010 року в сумі 3000,00 дол. США (а.с. 54 т.1), 01 квітня 2011 року 2000,00 дол. США (а.с. 55 т.1), 01 серпня 2012 року 2000,00 дол. США (а.с. 56 т.1), а всього 10000,00 дол. США. згідно оригіналів розписок ОСОБА_2

01 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №1 від 04.11.2007 року, відповідно до умов якої були внесені зміни, зокрема, щодо дати повернення позики в повному розмірі - до 01 вересня 2015 року, а також продовжено дію договору до 01 вересня 2015 року (а.с. 49 т.1).

14 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до договору позики №1 від 04.11.2007 року, відповідно до якої, в доповнення до переданої суми ОСОБА_2 зобов`язався передати ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 770263,20 грн., що еквівалентно 36000,00 доларів США з цільовим призначенням на купівлю автомобіля (а.с. 57 т.1).

За змістом пункту 3 вказаної вище додаткової угоди №2 від 14.08.2015 року, загальна сума позики за договором складає 56000,00 дол. США та повинна бути повернута до 04 листопада 2017 року (а.с. 57 т.1).

ОСОБА_3 були передані ОСОБА_2 грошові кошти 15 серпня 2015 року в сумі 20000,00 доларів США (а.с. 58 т.1), 18 вересня 2015 року в сумі 16000,00 дол. США (а.с. 59 т.1), а всього 36000,00 дол. США, що підтверджується оригіналами письмових розписок ОСОБА_3 .

Таким чином, з урахуванням повернутих позичальнику коштів в розмірі 10000,00 дол. США, сума заборгованості за договором позики від 04 листопада 2007 року (з врахуванням додаткових угод) склала 56000,00 доларів США (30000,00 дол. США + 36000,00 дол. США - 10000,00 дол. США.).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що до ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення, 06 липня 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором позики 36000,00 дол. США, що підтверджується копією розписки ОСОБА_2 від 06.07.2018 року та визнається позивачем, згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 03.10.2020 року та пояснень представника позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 91-92 т.2).

Крім того, апеляційному суду надано копію письмової розписки ОСОБА_2 від 06.01.2019 року, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_3 на погашення боргу 1549548,00 грн.; борг погашений у повному обсязі, претензій позикодавець не має.

Факт погашення заборгованості у повному обсязі за договором позики від 04.11.2007 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 06 жовтня 2020 року підтвердив особисто ОСОБА_3 , а також визнав представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання та узгоджується з письмовими поясненнями позивача від 03.10.2020 року та іншими матеріалами справи.

Також встановлено, що між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 24 вересня 2005 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Баглійським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ в Дніпропетровській області 28.09.2005 року (а.с. 61 т.1).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року у цивільній справі №207/1381/18 шлюб, зареєстрований у Баглійському відділі РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 24 вересня 2005 року, актовий запис №253, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвано. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року зазначене вище рішення в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19 вересня 2019 року про виправлення описки, касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення; рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року в нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року залишено без змін.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт повернення 06 липня 2018 року (до ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення від 16.11.2018 року) частини боргу за договором позики ОСОБА_2 в сумі 36000,00 дол. США; встановивши факт повернення позивачуза договором позики від 04 листопада 2007 року, станом на 01.06.2019 року, боргу у повному обсязі, що підтверджується особистими поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , а також письмовими поясненнями позивача від 03.10.2020 року та відповідними розписками, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволенні позову та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, належним чином фактичні обставини не встановив, зокрема, не перевірив факт повернення боргу, що призвело до ухвалення неправильного рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

При вирішенні даної справи суд апеляційної інстанції застосовує положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України щодо виходу за межі доводів апеляційної скарги, оскільки місцевим судом у повному обсязі фактичні обставини справи не встановлені, що призвело до неправильного застосування матеріального закону та подвійного стягнення погашеної заборгованості.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, а в задоволенні позову відмовлено, на користь ОСОБА_1 з позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 13215 (тринадцять тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 00 коп. (8810,00 грн. х 150%), що сплачений апелянтом при поданні апеляційної скарги, що підтверджується копією квитанції №19 від 11.09.2019 року (а.с. 104 т.1).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий паспортним столом №3 ВВС Преснінського району м. Москви 19.09.2003 року, РНОКПП відсутній) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 13215 (тринадцять тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді