Провадження № 2/643/1182/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Задорожної А.М., за участю секретаря судових засідань Тугайбей В. В., розглянувши у відкритому судовому засідання, у приміщені зали суду, у м. Харкові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про визнання кредитних договорів недійсними та неукладеними,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за договором звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати кредитні договори, укладені між сторонами 04.03.2018 недійсними та неукладеними з моменту їх укладення. В обґрунтування позову посилалась на те, що позивач випадково дізналась, що між нею та відповідачем укладені два кредитні договори, які вона не укладала, електронний підпис, який застосовувався під час їх укладення їй не належить, оскільки позивач не має взагалі електронного підпису, а її анкетні дані, вказані у копіях кредитних договорів не відповідають дійсності. Позивач вважає, що проти неї вчинені шахрайські дії, оскільки такі випадки не одноразово траплялись у минулому, при цьому на фотографії особи в паспорті позивача, копія якого яка надана відповідачем на підтвердження укладення кредитних договорів, зображена не позивач. На підставі викладеного, представник позивача просить визнати договори неукладеними, оскільки вона не вчиняла дії для їх укладення та не мала волевиявлення на таке укладення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначив, що спірні договори були укладені відповідно до вимог чинного законодавства, за цими договорами позивачу нараховані кредитні кошти на картковий рахунок позивача, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, у якому заперечувала проти доводів відповідача у відзиві, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач не підтвердив та не надав належних доказів на підтвердження укладення спірних договорів між сторонами, не надав доказів перерахування кредитних коштів на вказаний у відзиві рахунок, при цьому позивач не має рахунків у банку, на картковий рахунок якого, як вказує відповідач, були перераховані кредитні кошти та вказані рахунки позивачу не належать.

У судове засідання сторони не з`явились, до початку його проведення представник позивача надала заяву, у якій просила розглядати справу без участі її та позивача, позовні вимоги підтримала.

Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, установив таі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Аналіз зазначених положень правових норм дає підстави дійти висновку, що для укладення електронних договорів законодавець передбачив спеціальний порядок, який передбачає дотримання певної процедури. Представник позивача посилається на те, що позивач не укладала спірні кредитні договори.

Відповідач на підтвердження укладення позивачем спірних кредитних договорів надає довідки за підписом директора підприємства із зазначенням ПІБ позивача та 6 цифр номеру банківської картки в Ощадбанку, при цьому відповідач не надав доказів належності вказаної у довідці кредитної картки саме позивачу та не надав доказів отримання позивачем кредитних коштів.

Відповідач, на підтвердження факту укладення між сторонами спірних кредитних договорів надав, зокрема, паперові копії електронних кредитних договорів з позивачем, але анкетні дані у вказаних договорах оспорює представник позивача у своїй відповіді на відзив. На підтвердження розбіжностей позивач надала копію всіх сторінок свого паспорта громадянина України, у якому відсутній відповідний штам з позначкою про одруження, в той час, як з паперових копій електронних кредитних договорів вбачається, що боржник одружена, а також зазначені ПІБ чоловіка боржника.

Суд вважає надані відповідачем докази на підтвердження укладення спірних договорів недостатнім для підтвердження факту укладення спірних кредитних договорів сторонами.

Надані відповідачем паперові копії електронних кредитних договорів з позивачем, у яких містяться анкетні дані позивача, деякі з яких не відповідають дійсності, суд оцінює з урахуванням таких положень законів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 12 Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до змісту ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

З огляду на викладене відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження укладення сторонами спірних кредитних договорів, які були укладені в електронній формі. Суд наголошує, що відповідач не надав доказів перерахування кредитних коштів на рахунок позивача, як це передбачено умовами наданих відповідачем копій кредитних договорів, що могло би свідчити про виконання своїх зобов`язань відповідачем за спірними договорами, а також доказів підписання позивачем спірних договорів за допомогою власного електронного підпису, більш того, позивач стверджує, що не має власного електронного цифрового підпису, і вказаний факт відповідачем не спростовано.

Частинами 3, 4, 5 статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на викладене суд вважає, що спірні договори не відображають волевиявлення позивача на їх укладення, а відповідачем не надано достатньо доказів укладенння сторонами спірних договорів.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Таким чином, позивач надала достатні докази на підтвердження відсутності кредитних відносин з відповідачем на підставі спірних договорів, а надані відповідачем докази на підтвердження укладення сторонами спірних договорів суд вважає недостатніми як окремо, так і у сукупності,.для встановлення такої обставини, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 100, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 207, 638, 1054, 1055, ЦК України, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електрону комерцію»,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати кредитний договір від 04.03.2018 р. № 41 (відповідно до даних ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ») № 1de59305-860f-46ed-85d7-dedd11848dda (відповідно до даних у кредитній історії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та ОСОБА_1 - недійсним та неукладеним з моменту його укладення.

Визнати кредитний договір від 04.03.2018 р. № 12 (відповідно до даних ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ») № 4ce81d5e-ab88-4c8b-8dfc-5ff6f97d7139 (відповідно до даних у кредитній історії), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та ОСОБА_1 , - недійсним та неукладеним з моменту його укладення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» на користь держави судовий збір в розмірі 1536,8 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ», код ЄДРПОУ: 40858239, м. Запоріжжя, вул. Незалежнї України, буд. 39-А, оф. 25.

Повний текст рішення складено 27.02.2020.

Суддя А. М. Задорожна