КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Березовенко Р.В.,

секретар Шебуєв Д.А.,

за участю:

представників позивача Вавренюка О.С., Котенко В.О.,

представника відповідача Тузової В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Вавренюком Олександром Станіславовичем, та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь за договором: № SАMDNWFD300 від 03.03.2014 суму банківського вкладу в розмірі 162 164,17 євро. Судові витрати просив стягнути з відповідача (а.с. 2-11).

В подальшому представник позивача звернувся до суду із заявою від 04.06.2019, про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача, за договором банківського вкладу № SАMDNWFD300 від 03.03.2014 суму банківського вкладу у розмірі 119 664,17 євро та 1 263 112,75 грн. пені (а.с. 95-96).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2019 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SАMDNWFD300 від 03.03.2014 суму вкладу 85 000,00 євро, 28 773,70 євро, 3% річних у розмірі 5 890,47 євро, пеню 776 453,68 грн. (а.с. 120а-128).

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені з 776 453,68 грн. на 1 263 112,75 грн. Зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені є незаконним, оскільки невірно розраховано розмір пені, яка підлягає стягненню (а.с.131-134).

Відповідачем також була подана апеляційна скарга на рішення суду, в якій він зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального права, оскільки, наявність у позивача оригіналів документів про відкриття банківського депозиту не свідчить про не виконання банком умов договору щодо повернення коштів позивачу та на наявність доказів у справі на підтвердження факту знаходження коштів на депозитному рахунку на час звернення до суду; крім того, даний договір було підписано з філією банку, а не з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 157-160).

28.01.2020 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Вказує, що банком не надано доказів виплати позивачу суми вкладу та відсотків. Оскільки, після завершення кожного банківського дня банк створює електронний архів і резервні копії баз даних, які містять інформацію щодо клієнтів та контрагентів, банківські операції та іншу інформацію, і відповідно, АТ КБ «ПриватБанк» володіє всією інформацією про банківські операції, як головної установи, так і філій. І в разі, якщо б позивач отримав би кошти, то у банка була б відповідна інформація, однак, позивач не отримував кошти, внесені на депозит і відповідачем не надано доказів виплати позивачу суми вкладу та відсотків (а.с. 171-173).

В судовому засіданні представники позивача підтримали їх апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просили її задовольнити, та заперечували проти апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача заперечувала проти поданої апеляційної скарги позивача та просила її відхилити. Апеляційну скаргу відповідача підтримала з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим, у зв`язку із чим на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі сума внесеного вкладу, нараховані відсотки, за весь період користування коштами, виходячи із відсоткової ставки 11% річних, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, а також частково пеня за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Але погодитися з такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1061 ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.03.2014 між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDNWFD300 на оформлення банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», на виконання якого, на рахунок № НОМЕР_1 позивачем внесено 85 000,00 Євро.(а.с. 12-13), що підтверджується квитанцією (а.с. 14)

За умовами укладеного договору банк сплачує позивачу відстоки по вкладу згідно договору № SАMDNWFD300 від 03.03.2014 у розмірі 11% річних.

У зв`язку із припиненням функціонуванням банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із письмовою заявою про розблокування депозитного рахунку, проте працівниками банку дії щодо виконання договірних зобов`язань не здійснювалось (а.с.17-20).

Відповідно до п. 9 Договору від 03.03.2014 передбачено, що клієнт та банк має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одному за два банківських дні до дати розірвання договору.

16.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою про розірвання договору банківського вкладу.

Листом № 20.1.0.0.0./7-20170616/2638 від 19.06.2017 відповідач повідомив, про неможливість виконання вимог позивача.

Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконано. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду надано не було і такі дані матеріали справи не містять.

Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа.

Умовами та правилами Договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АРК, яка станом на час розгляду справи окупована, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Посилання представника банку на те, що саме позивач повинен довести певними доказами, що кошти дійсно перебувають на рахунку на час розгляду справи судом та вони не були зняти позивачем до моменту припинення діяльності Кримської філії відповідача на території АР Крим у травні 2014 році є безпідставними, оскільки доведення цих обставин, у разі заперечення їх наявності, покладається на відповідача - банківської установи, яка на договірній основі прийняла кошти на депозитний рахунок, і зобов`язалася зберігати кошти, нараховувати відсотки за їх користування та повернути за першою вимогою вкладника.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги банку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно стягнуто не тільки суму вкладу, а й відсотки та 3% річних, у відповідності до ст. 625 ЦПК України.

Щодо доводів ОСОБА_1 про нарахування пені, слід зазначити наступне.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Отже, розрахунок пені за період з 13.03.2018 по 13.03.2019 за депозитним договором № SАMDNWFD300 від 03.03.2014 має розраховуватись за наступною формулою:

Суму заборгованості помножить на 3% та помножить на кількість днів прострочки.

Сума депозиту становить 85 000,00 євро. Пеня в розмірі 3% вартості послуги за 365 днів за договором від 03.03.2014 становить 930 750,00 євро (85 000 х 3% х 365).

Таким чином, розмір пені, яка підлягає стягненню відповідно до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» по Договору від 03.03.2014 становить 930 750,00 Євро, що еквівалентно 27 662 169,22 грн.

ОСОБА_1 , в свою чергу, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, просить стягнути половину суми вкладу - 1 263 112,75 грн., що згідно курсу НБУ станом на 13.03.2019 дата подання позову (29,7203 грн. за 1 Євро) еквівалентно 42 500,00 євро.

Враховуючи мотиви, якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення пені, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про стягнення пені у розмірі суми відсотків, нарахованих за вказаним договором (28 773,70 євро), що становить 776 453,68 грн., згідно курсу НБУ на 25.09.2019 (26,6377*28 773,70), який помилково визначив збитками лише нараховані, але не виплачені позивачеві відсотки за договором.

Оскільки, збитками для позивача є не тільки ненараховані відсотки, а й сам розмір вкладу (депозиту), то колегія суддів, керуючись положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає обґрунтованими доводи апелянта, в зв`язку з чим рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні, і стягненню з банку на користь ОСОБА_1 1 263 112,75 грн., що еквівалентно 42 500,00 євро.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - не підлягає задоволенню, та підлягає зміні рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в частині стягнення пені - змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер (РНОКПП) НОМЕР_3 ) за договором банківського вкладу № SАMDNWFD300 від 03 березня 2014 року пеню у розмірі 1 263 112 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі сто дванадцять),75 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст складено 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

Р.В. Березовенко