Номер провадження: 22-ц/813/4886/20
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ціпар Сергія Михайловича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23.07.2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 на зберігання кошти в сумі 1 000 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 23.07.2013 року. Таким чином, позивач вважає, що між сторонами був укладений договір зберігання.

04.05.2018 року та 08.06.2018 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 листи із вимогою про повернення коштів, переданих на зберігання 23.07.2013 року. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду.

Вподальшому, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

На вказану ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на: нежитлове приміщення, загальною площею 304,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль Mercedes-Benz, моделі G 55 AMG, 2008 року випуску. В решті заяви про забезпечення позову - відмовлено.

У грудні 2019 року представник відповідача звернувся до районного суду з заявою про вжиття зустрічного забезпечення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року заяву зі сторони відповідача ОСОБА_2 про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи зустрічного забезпечення позову у цивільній справі № 520/11876/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Визначено ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення в сумі 3 500 000 гривень та зобов`язано ОСОБА_1 внести вказану суму на депозитний рахунок суду до 28 грудня 2019 року включно. Зобов`язано ОСОБА_1 у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують сплату суми зустрічного забезпечення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ціпар С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року та відмовити в цілому у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (частини перша, друга статті 154 ЦПК України).

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частини п`ятої статті 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року накладено арешт на: нежитлове приміщення, загальною площею 304,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль Mercedes-Benz, моделі G 55 AMG, 2008 року випуску.

В свою чергу, відповідач звертаючись із заявою про зустрічне забезпечення позову зазначає, що позивач тричі звертався до суду із заявою про забезпечення позову з метою створення перешкод ОСОБА_2 у користуванні його власним майном, вважаючи що ці обставини мають враховуватися при розгляді заяви про зустрічне забезпечення та просив вжити зустрічне забезпечення, оскільки на думку відповідача це забезпечить баланс інтересів усіх учасників спору.

Зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

При цьому єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення коштів у розмірі 1 000 000 доларів США.

Позов забезпечено шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне відповідачу - нежитлове приміщення № АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого, як вбачається зі змісту висновку судової будівельно-оціночної експертизи від 12.11.2019 року, становить 6 704 551 грн.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, у випадках, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного суду від 19.12.2018 р. по справі №331/5517/17 (провадження № 61-9474св18) від 30.05.2019 р. по справі № 456/2438/17 (провадження № 61-473св19) від 10.04.2019 р. по справі №753/2380/18-ц (провадження №61-38399св18).

Оскільки зустрічне забезпечення вжито не з підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, то колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про задовільний майновий стан позивача та докази на підтвердження вказаних обставин.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову вбачається, що пропозиції щодо розміру зустрічного забезпечення не надані, оскільки він вважає застосування зустрічного забезпечення недоцільним.

Оскільки позивач не запропонував пропозицій по зустрічному забезпеченню, суд на підставі ч. 5 ст. 154 ЦПК України самостійно визначив розмір зустрічного забезпечення, з урахуванням обставин справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оскаржуваною ухвалою в порядку зустрічного забезпечення зобов`язано позивача ОСОБА_1 протягом семи днів з дня підписання цієї ухвали внести на депозитний рахунок 3 500 000,00 (три мільйона п`ятсот тисяч) гривень у якості зустрічного забезпечення позову.

Зустрічне забезпечення повинно бути співмірним саме заходам забезпечення позову та розміру збитків, яких може зазнати відповідач безпосередньо у зв`язку із забезпеченням позову.

Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оскільки на момент подання позову та вжиття заходів забезпечення позову неможливо встановити розмір можливих збитків, то об`єктивним критерієм може стати вартість спірного майна, із чого і виходив суд першої інстанції.

Визначаючи розмір зустрічного забезпечення, суд першої інстанції врахував висновок судової будівельно-оціночної експертизи від 12.11.2019 року №461/19, складений судовим експертом Ковальчук, відповідно до якого ринкова вартість нежитлового приміщення № 101 загальною площею 304,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , становить 6 704 551 грн. Однак, оскільки, на думку суду, розмір суми, яку заявник просив внести в якості зустрічного забезпечення є завеликою, то, виходячи з принципів розумності, справедливості та диспозитивності, суд зменшив суму зустрічного забезпечення до 3 500 000,00 грн.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й відповідача, право якого можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням забезпечення позову.

Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року в частині визначення розміру забезпечення ОСОБА_2 не оскаржувалась.

Що стосується змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вона не стосується конкретного розміру визначеного зустрічного забезпечення. ОСОБА_1 не зазначив власного розміру зустрічного забезпечення та надані відповідачем оцінку арештованого майна не спростовував.

Доводи апеляційної скарги, що ухвала суду від 20.12.2019 року про зустрічне забезпечення позову прийнята всупереч вимог ст. 154 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження і правильність висновку суду першої інстанції про можливість застосування зустрічного забезпечення позову не спростовують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень процесуального права, що є підставою для скасування ухвали від 20.12.2019 року, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ціпар Сергія Михайловича - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін