КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4507/18 Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко В.С.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/587/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Рейнарт І.М.

Секретаря судового засідання Рудик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, коштів, пов`язаних із простроченням грошового зобов`язання, та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

03 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, коштів, пов`язаних із простроченням грошового зобов`язання, та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 під час керування автомобілем «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Саперно-Слобідській, 57 у м. Києві 20.01.2017 не дотримався безпечної дистанції руху, чим спричинив ДТП, в результаті чого пошкодив належний йому автомобіль «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ серії АК/0432886 в ПрАТ «СК «Юнівес» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

На підставі документів, поданих ним до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє 17.03.2017 здійснило страхове відшкодування на рахунок СТО дилера, визначеного ним, у розмірі 15 132,14 грн.

Однак, вважаючи вказану суму страхового відшкодування заниженою, ним було замовлено експертне автотоварознавче дослідження.

Згідно звіту № 3248 від 30.05.2017 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Естімейт Плюс», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 30 228,34 грн.

Ним було подано заяву про доплату залишку суми страхового відшкодування, проте, страхова компанія відповіді не надала. Разом з тим, протягом 2017 року ним було самостійно проведено ремонт автомобіля, вартість якого з урахуванням виплаченої страховою компанією сумою склала 36 770,96 грн.

Тому, просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 14096,20 грн. (30 228,34 грн. - 15 1325,14 - 1 000,00 грн.), 3% річних у розмірі 407,82 грн., пені в розмірі 3 632,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 830,90 грн. та з ОСОБА_2 6 542,62 грн. різниці між фактичним розміром шкоди та належною до виплати сумою страхового відшкодування (36 770,96 грн. - 30 228,34 грн.) та 1 000,00 грн. франшизи.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, коштів, пов`язаних із простроченням грошового зобов`язання, інших коштів та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права. На його думку, суд прийняв до уваги не достовірні докази відповідача - страхової компанії в порушення норм ЦПК України, а надані суду докази позивачем не були прийняті до уваги, незважаючи на те, що при огляді КТЗ між відповідачем - страховою компанією та персоналом СТО виникали суперечки з приводу наявних пошкоджень, необхідних для їх усунення матеріалів та обсягів ремонтних робіт. Заперечуючи висновок страхової компанії стверджував, що оцінювач ОСОБА_3 при огляді автомобіля не був присутній, а направив іншу особу, яка оглядала автомобіль. При цьому більшість ушкоджень його автомобіля мали прихований характер, що вимагало від оцінювача спеціальних знать та глибокого системного підходу до його проведення, що зазначена особа не могла забезпечити. Стверджував, що наданий відповідачем страховою компанією документ сфальсифікований шляхом внесення даних, які зменшили перелік ушкодження та їх характер, а звіт містить недостовірні висновки, які вплинули на його достовірність, вартість ремонтних робіт, що судом не було прийнято до уваги. Суд безпідставно не прийняв до уваги акти виконаних робіт та інші документи, які слугують доказами проведених ремонтних робіт та їх вартості. Оцінка КТЗ та складання звіту проведена із грубими порушенням вимог Методики та Національного стандарту № І, дані, які у ньому містяться, недостовірні, отже будь-які посилання на нього до уваги приймати не слід. Рішенням Екзаменаційної комісії оцінювача ОСОБА_3 22.06.2017 було позбавлено свідоцтва оцінювача за спеціалізацією 1.3 "Оцінка колісних транспортних засобів" шляхом його анулювання. Вважає, що наданий ним звіт щодо вартості матеріального збитку, проведеного на його замовлення відповідає вимогам закону і безпідставно не прийнятий судом першої інстанції до уваги. Стосовно стягнення зі страхової компанії невиплаченої суми страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційних втрат та вимушених збитків суд дійшов висновків, які не грунтуються на законі, як і відмови у відшкодуванні моральної шкоди. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Призначити у справі судову експертизу звіту оцінки вартості матеріальної шкоди, складеного ОСОБА_3 , доручивши її проведення рецензентам Фонду державного майна України, яким поставити запитання про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ПрАТ «СК «Юнівес» в особі представника Кузьменкова М.М. подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема зазначав, що страхова компанія повністю виконала умови договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ОСОБА_2 - винною особою в ДТП та ПрАТ «СК «Юнівес». Визнала ДТП, яке трапилось 20.01.2017 страховим випадком, провела оцінку пошкодженого в ДТП автомобіля потерпілої особи та сплатила позивачу ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 15 132,14 грн. Заперечував звіт про оцінку матеріального збитку позивача і вважав його необґрунтованим. На думку представника відповідача, правових підстав до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та вимушених збитків, моральної шкоди, не вбачається.

Відповідач ОСОБА_2 у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судові засідання призначені в приміщенні Київського апеляційного суду, останнє 30 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, який про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу до відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування виплачено ОСОБА_1 у відповідності з чинним законодавством України, надані позивачем докази не спростовують розрахунків, наведених у звіті експертної компанії, порушень закону при визначенні страховиком суми страхового відшкодування не встановлено. За відсутності належних доказів проведення ремонту автомобіля суд відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення різниці між виплатою страхового відшкодування та ремонтом ТЗ та стягнув з останнього на користь позивача 1000 грн франшизи.

Проте, з таким рішенням можна погодитись лише частково, виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, рішення суду в частині вирішення спору до ПрАТ «СК «Юнівес» не відповідає вимогам вищезазначеної норми, виходячи з такого.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Судом першої інстанції встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що 20 січня 2017 року о 18-00 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Саперно-Слобідській, 57 у місті Києві, не дотримався безпечної дистанції руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 та перебував під його керуванням.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , останнього також визнано винним у її вчиненні відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року, яка набрала законної сили (а.с. 21-22 том 1).

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_2 . На підставі ч.6 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК № 0432886 від 12 липня 2016 року вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за шкоду, спричинену третім особам під час експлуатації автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», з строком дії з 13 липня 2016 року до 12 липня 2017 року, з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну, та франшизою 1 000,00 грн. (а.с.101 том 1).

На виконання ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач як учасник дорожнього-транспортної пригоди та власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» з письмовими повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування.

02 лютого 2017 року на станції технічного обслуговування дилера виробника «Volkswagen» в Україні «Атлант-М Дніпровська набережна» за участю представника страхової компанії був проведений огляд та дефектування пошкодженого автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 ..

Відповідно до рахунку № С4300816 від 02 лютого 2017 року, складеного за результатом огляду та дефектування персоналом СТО дилера, вартість ремонту автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 після ДТП склала 27 831,28 грн. (а.с. 25-26 том 1).

02 лютого 2017 року позивачем була подана заява про страхове відшкодування із дорученням, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», документів.

На підставі документів, поданих ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Юнівес», останнє, визнавши ДТП, що мала місце 20 січня 2017 року страховим випадком, 14 березня 2017 року повідомила ОСОБА_1 про здійснення виплати страхового відшкодування та 17 березня 2017 року здійснило страхове відшкодування на рахунок СТО дилера, визначеного позивачем, у розмірі 15 132,14 грн (а.с. 27, 123, 124 том 1).

Страховиком визначено суму страхового відшкодування потерпілому, виходячи з встановленої у звіті спеціаліста - оцінювача ОСОБА_3 від 07 березня 2017 року вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що складає розмір 16 132,14 грн та сплачена за мінусом 1000,00 грн. франшизи (а.с. 102-120 том 1).

Не погодившись із сумою виплаченого страхового відшкодування, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» про усунення порушень вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 31-33, 34 том 1).

Перегляд рішення щодо розміру страхового відшкодування страхова компанія ПрАТ «СК «Юнівес» не здійснила, доплату позивачу не провела.

Вважаючи розмір страхового відшкодування заниженим, позивачем додатково 29 травня 2017 року було замовлено експертне автотоварознавче дослідження.

Згідно звіту № 3248 від 30 травня 2017 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Естімейт Плюс», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 30 228,34 грн (а.с. 35-68 том 1).

У процесі розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи для визначення вартості матеріальних збитків пошкодженого в ДТП його автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 , яке було судом задоволено, з урахуванням наявності 2- х звітів проведених на замовлення сторін та документів, які підтверджують вартість ремонтних робіт та вартість запчастин.

Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 21 травня 2020 року №28968/19-54 дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням наявності двох звітів проведених на замовлення сторін та документів, які підтверджують вартість ремонтних робіт та вартість запчастин складає 27290,88 грн. (а.с. 40-51 том 2).

З урахуванням висновку експертизи позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» страхове відшкодування 11 158,74 грн, пеню за період з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року у розмрі 11207,16 грн., 3% річних за період з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року - 1152,27 грн, інфляційні втрати за період з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року - 2974,58 грн, вимушені збитки - 2116,00 грн, моральну шкоду - 20000,00 грн, судові витрати понесені на проведення експертизи - 4710,00 грн.; з відповідача ОСОБА_2 9480,08 грн. різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром заподіяної шкоди та франшизу - 1000,00 грн.

Досліджуючи вимоги та заперечення сторін у справі, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів, виходив з такого.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 цього Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 статті 35 Закону).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (пунктом 36.1 статті 36 Закону).

Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 після настання ДТП своєчасно звернувся до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини фізичної особи, з якою страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому у страховика виник обов`язок відшкодовувати потерпілій особі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, який страхова компанія ПрАТ «СК «Юнівес» перед позивач ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 21 травня 2020 року №28968/19-54 дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo Sedan» державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням наявності двох звітів проведених на замовлення сторін та документів, які підтверджують вартість ремонтних робіт та вартість запчастин складає 27 290,88 грн. (а.с. 40-51 том 2). Вказана сума розрахована з урахувнням коефіцієнту фізичного зносу.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок слід покласти в основу визначення розміру страхового відшкодування, як належний та допустимий доказ у відповідності до вимог ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Досліджені докази у справі свідчать про те, що відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» виплачено позивачу страхове відшкодування у ромірі 15 132,14 грн. із розрахунку 16 132,14 грн. - 1000,00 грн. франшизи.

Таким чином, недоплачена сума страхового відшкодуванн, що становить розмір 11 158,74 грн. (27 290,88 грн. - 15 132,14 грн. - 1000,00 грн), а також вартість витрат, пов`язаних з оплатою експертизи у розмірі 4 710,00 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 (а.с. 39, 102, 103 том 2).

В межах заявлених вимог позивачем пред`явлені вимоги до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат із недоплаченої суми страхового відшкодування за період з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року.

Як передбачено статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки при розгляді даного спору доведено той факт, що відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» несвоєчасно сплачено у повному обсязі страхове відшкодуваня, що дає підстави суду застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені, що безпосередньо передбачено п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як встановлено колегією суддів, що недоплачена сума страхового відшкодування становить 11 158,74 грн., тому заявлена вимога про стягнення пені зі страховика з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року у розмірі 11 207,16 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення із страхової компанії 3 % річних з 18 березня 2017 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 1152,27 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 2 946,32 грн за вказаний період, оскільки такі вимоги підтверджені зібраними у справі доказами, а також узгоджуються з вказаними вище нормами матеріального права.

Зваживши на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення на користь позивача недоплаченої суми страхового відшкодування, 3% річних, пені, інфляційних втрат, судових витрат не можна визнати законним та обгрутованим, а тому в цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов`язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов`язальними. У випадку порушення зобов`язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV).

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до пункту 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відносно відшкодування витрат на ремонт автомобіля з ОСОБА_2 апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки позивач не довів суду, що ним була сплачена сума за ремонт 36 770,96 грн., а надані лише квитанції на 21 638,82 грн. і оплата цієї суми була здійснена частинами після сплати страховою компанією 15 132, 14 грн.

Тому, рішення суду про часткове задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 є законним та обгрунтованим і правових підстав до його скасування не вбачається.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, 3% річних, пені, інфляційних втрат, судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування 11 158,74 грн, 3% річних 1 152,27 грн, інфляційні втрати 2 946,32 грн, пеню 11 207,16 грн., витрат по оплаті експертизи 4 710,00 грн.

В іншій частині цих позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь держави судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: