Ухвала

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 314/36/20

провадження № 61-15196ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь, на утримання повнолітнього

сина - ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 3 000 грн, до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , починаючи з 08 січня 2020 року і до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, але не пізніше, ніж до закінчення навчання.

Рішення в цій частині допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня

2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року. Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору у цій справі є стягнення аліментів, а тому справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат