Справа № 201/8174/19
Провадження № 2/201/642/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Мунтян А.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Голик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 посилається на те, що від шлюбу з ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сторони не проживають разом. Дружина погрожує відібрати сина та виїхати на постійне місце проживання до АР Крим, де проживає її матір, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 має паспорт громадянки Російської Федерації та прописку в АР Крим, а отже має можливість за спрощеною процедурою оформити сину сторін громадянство Російської Федерації. Також ОСОБА_1 зазначає, що 20 червня 2019 року ОСОБА_5 забрала дитину і поїхала з нею в невідомому напрямку. ОСОБА_5 не має прописки в Україні, не має житла, власності, тоді як позивачу на праві спільної часткової власності разом із матір`ю і сестрою належить частина квартири АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_6 жив з народження і в якій наявне все необхідне для нормального проживання дитини. Вказує, що має стабільний дохід і можливість забезпечити сина увагою та всім необхідним. За викладених обставин ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 липня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.21).

Ухвалою судді від 17 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини (а.с. 22-23).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що станом на день подачі її чоловіком даного позову, вони проживали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Також вона не знала про намір ОСОБА_1 розірвати із нею шлюб, про це їй повідомив 19 липня 2019 року спільний знайомий. ОСОБА_1 за роки подружнього життя заперечував проти реєстрації місця проживання своєї дружини за адресою місця проживання у вказаній квартирі. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 39-43).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батманової В.В. від 18 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження та розглядати спільно в одному провадженні позовні вимоги цивільної справи № 201/8174/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини та цивільну справу № 201/12826/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини. Присвоїти єдиний номер справи № 201/8174/19 та передати судді Демидовій С.О. для розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням суду від 30 вересня 2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Зазначає, що разом із сином тимчасово мешкає в квартирі, частина якої належить ОСОБА_1 , шукає житло. Колишній чоловік проживає у гуртожитку з іншою жінкою і її дітьми. ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 на вихідні дні забирає сина з ночівлею. Зазначає, що ніколи не перешкоджала спілкуванню сина із батьком. ОСОБА_1 та його родичі неодноразово здійснювали по відношенню до неї психологічне насилля. Вказує, що має роботу, стабільний дохід, робочий день до 16 години, в той час як ОСОБА_1 працює на двох роботах і графік його роботи з 08 до 20 години щодня. Також ОСОБА_2 стверджує, що батько дитини не зможе забезпечити сину нормальне життя в кімнаті гуртожитку разом з іншою жінкою і її дітьми. Тому ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 ; стягнути судові витрати з ОСОБА_1 .

У відзиві на позов ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він мешкає за адресою реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 . Жодного насилля над ОСОБА_2 не вчиняв. Мати дитини постійно чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги підтримав,

наполягав на їх задоволенні, проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечував.

Заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги остання разом із своїм представником підтримала, просила їх задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити. Додатково пояснила, що має намір продати належну їй на праві власності в порядку спадкування квартиру, розташовану в АР Крим та за отримані від продажу квартири грошові кошти придбати житло в місті Дніпрі. Також вказала, що дитина на даний час дитячий садок не відвідує через його віддаленість від місця проживання, у зв`язку з чим змушена брати сина ОСОБА_6 з собою на роботу.

Представник Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради у судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_2 . Пояснила суду, що на даний час ОСОБА_2 тимчасово проживає разом із сином у Дніпропетровському міському соціальному центрі матері та дитини. Також пояснила суду, що стосунки між сторонами напружені, жодний з них не бажає йти на поступки.

Суд, вислухавши сторін, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06 травня 2014 року (а.с. 15).

Зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 червня 2013 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за розпорядженням № 1/34-13 від 19 червня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 ) (а.с. 16-16 зворот).

Сторони у судовому засіданні пояснили, що за даною адресою вони разом із сином, матір`ю та сестрою ОСОБА_1 мешкали на протязі подружнього життя. Проте на даний час ОСОБА_1 мешкає за іншою адресою, якої не називає, а ОСОБА_2 із дитиною мешкають у Дніпропетровському міському соціальному центрі матері та дитини, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою № 105, виданою КПНЗ Міська дитячо юнацька спортивна школа з опорних видів спорту Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 працює в даному закладі на посаді тренера-викладача із середньомісячною заробітною платою у розмірі 7481,40 грн. (а.с. 17). За місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 100).

Відповідно до довідки № 15 від 12 липня 2019 року, виданої КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №378» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує ДНЗ № 378 з 01 вересня 2017 року (а.с. 18). Завідувач та вихователь вказують в листі від 06 листопада 2019 року, що дитина проживає разом із матір`ю, батько займається вихованням сина, часто приводить і забирає сина з дитячого садка, водить дитину до логопеда; прислуховується до порад вихователів у спілкування із сином уважний, тактовний, завжди вислуховує сина і відповідає на його запитання; видно, що людина в усьому довіряє батькові (а.с. 89). Мати хлопчика приділяє достатньо уваги вихованню і навчанню дитини; відвідує батьківські збори; бере участь у заходах; за дитиною здійснює належний догляд; вчасно приводить і забирає дитину, по відношенню до сина - турботлива і уважна мама (а.с. 125).

Як пояснили сторони у судовому засіданні на даний час син сторін не відвідує дитячий садок через його віддаленість від місця теперішнього мешкання ОСОБА_2 і дитини. У зв`язку із зазначеним дитина разом з матір`ю вдень перебуває на її роботі.

ОСОБА_2 з 06 червня 2013 року працює інструктором ЛФК у КЗ «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня №2» Дніпровської міської ради, розмір її середньомісячної заробітної плати становить 4850,85 грн. (а.с. 74). За місцем роботи характеризується як сумлінний і відповідальний працівник (а.с. 78).

З листів Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 21 жовтня 2019, адресованих ОСОБА_2 , вбачається, що у ОСОБА_2 наявний конфлікт з мешканцями квартири АДРЕСА_2 (а.с. 75-77).

Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради 17 грудня 2019 року складений висновок № 229/05-38 «Про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », яким за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 183-184).

Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Висновком Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради визначено, що дитина проживала разом з матір`ю досить тривалий час та розлучення дитини з матір`ю не відповідатиму якнайкращим інтересам дитини в розумінні сталої практики ЄСПЛ.

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, враховуючи висновок органу опіки та піклування, вік дитини, якій виповнилось лише шість років, у зв`язку з чим хлопчик дужче потребує саме материнської уваги та піклування, а також те, що ОСОБА_2 має намір і можливість придбати житло за рахунок продажу нерухомості в АР Крим, в той час як ОСОБА_1 приховав від суду і від працівників Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради місце свого фактичного мешкання і умови проживання, при цьому виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визначити місце проживання дитини сторін разом із нею. У зв`язку із зазначеним позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_2 і відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПО НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПО НОМЕР_3 ) понесені судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім),40грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27 лютого 2020 року.

Суддя С.О. Демидова