Дата документу 25.11.2020 Справа № 333/3246/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3246/15 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
провадження № 22-ц/807/1962/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в процесі розгляду справи уточнювався.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2007р. між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 657, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 28 000 доларів США зі сплатою 12,5 % відсотків за користування кредитом на строком до 25.09.2027р. В цей же день, 25.09.2007р. між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконує, позивач просив достроково солідарно стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.10.2015 р. суму заборгованості в розмірі 24 867,82 доларів США, в тому числі: 22 416,27 доларів США - заборгованість по кредиту, 2 272,11 доларів США - заборгованість по відсоткам, 101,81 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 46,81 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 21,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 9,72 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту. На підставі викладеного, позивач за первісним позовом просить суд позов задовольнити.

Не погоджуючись з позовом банку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у жовтні 2015 року звернулись до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недій-

сними.

В позові зазначено, що банк не виконав своїх зобов`язань щодо законної видачі позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті, тому вказаний договір є недійсним. Так, істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, оскільки рахунок 3739 призначений лише для внутрішньобанківського обліку і до зберігання коштів не має жодного стосунку. У зв`язку з чим, п.п. 1.3., 4.1.2. кредитного договору суперечать встановленому законодавст-

вом порядку видачі та повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою національною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 162 КпАП та є недійсними як такі, що не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Крім того, кредитний договір позивачем було підписано під впливом обману з боку банку та сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають реальним ставкам. Так, реальна процентна ставка складає 15,218 відсотків, при цьому у договорі зазначено розмір процентів у ставці 12,5 річних, а у таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 25.09.2007р., яка є додатком до кредитного договору, вказана реальна процентна ставка - 14,38 %. Отже, в зазначених обставинах, на думку позивачів за зустрічним позовом, є ознаки обману. Оскільки недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, просили визнати кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки недійсними.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0265 філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0265 філії - Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» 22 416,27 доларів США заборгованості за кредитом, 2 272,11 долари США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 101,81 доларів США пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 46,81 доларів США пені за прострочення сплати кредиту, 21,10 доларів США - 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 9,72 доларів США - 3% річних за прострочення сплати кредиту та 4 872 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку та задоволення зустрічного позову.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу задоволено частково: постанову Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках, пені та 3% річних скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишено без змін.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за кредитом, пені та 3% річних, не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Тому вважав, що апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за кредитом, пені та 3% річних, не перевіривши та не встановивши за який період нараховані ці складові заборгованості за кредитним договором.

Отже, під час нового апеляційного розгляду цієї справи рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині вирішення вимог банку щодо стягнення відсотків, пені та суми 3 % річних.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частини стягнення заборгованості по відсотках, пені та 3% річних,обставини справи в межах доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при вирішенні позову банку щодо стягнення заборгованості встановлено, що 25.09.2007р. між Ощадбанком та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір про іпотечний кредит № 657 з додатками №№ 1-3, за умовами якого (п. 1.1. договору) банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 28 000 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 28 000 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.09.2027р. на придбання двокімнатної квартири за договором купівлі-продажу від 25.09.2007р., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом п. 1.3. договору, надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку № НОМЕР_1 у філії Орджонікідзевське відділення № 7717 ВАТ «Ощадбанк» готівкою протягом одного робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в п. 1.4. цього договору. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатках № 1, № 2, № 3 цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Пунктом 1.5. договору визначено, що позичальник зобов`язується щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі 328 доларів США шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 25 жовтня 2007р. на відповідні позичкові рахунки позичальника. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 25.09.2027р.

Відповідно до п. 1.6.1.1. договору, нарахування процентів здійснюється, починаючи з дня видачі кредиту до закінчення строку, вказаного в п. 1.2. договору. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Сплата процентів здійснюється позичальником з першого дня по останній день платіжного періоду включно (під платіжним періодом розуміється період, в якому позичальник повинен сплатити черговий платіж згідно Графіку погашення і дорівнює 30 дням).

Згідно з п. 3.4. договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначений банком частині, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку.

Пунктом 4.2.2. договору сторони передбачили право банку при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

За змістом п. 4.3.3. договору, позичальник зобов`язався у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору (п. 8.1. договору).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 25 вересня 2007 р. № 657 належним чином не виконала.

9 жовтня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» збільшило позовні вимоги і просило стягнути заборгованість у розмірі 24 867,82 доларів США, з якої: 22 416,27 доларів США - заборгованість по кредиту, 2 272,11 доларів США - заборгованість за відсотками, 101,81 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 46,81 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 21,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 9,72 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту, яка виникла станом на 12 жовтня 2015 року (т. 1 а.с. 149-150).

31 березня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали особисто вимогу про дострокове повернення кредиту від 27 березня 2015 року вих. № 4/128/1120, у якій АТ «Ощадбанк» просить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 30-денний строк погасити заборгованість перед банком за кредитом в загальній сумі 23 129,92 доларів США.

Доказів погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25.09.2007р. № 657 як позичальником, так і поручителем матеріали цієї справи не містять.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості, яка виникла за договором про іпотечний кредит від 25.09.2007р. № 657 станом на 12 жовтня 2015р. в сумі 22 416,27 доларів США - залишку за кредитом та 2 272,11 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, є доведеними, обґрунтованими та підтвердженими доданими документами, а відтак банком обґрунтовано нарахована також пеня та 3 % річних на вказані суми заборгованості.

З цими висновками суду погодився апеляційний суд при першому апеляційному

розгляді справи.

Між тим, касаційний суд частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , наголошуючи, що апеляційному суду слід більш ретельно перевірити обгрунтованіть нарахування відсотків, пені та 3 % річних, правильність періоду та порядку нарахування цих складових заборгованості.

Апеляційним судом при перевірці сум заборгованості за відсотками, пенею та 3 % річних встановлено наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справ № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

З урахуванням вище наведених правових позицій, у цій справі можна дійти висновку, що, прийнявши рішення про дострокове повернення всієї суми за кредитом,

банк змінив строк виконання зобов`язання з обумовленої договором дати 25.09.2027р.,

пред`явивши відповідачам вимогу вих. № 4/128/1120 від 27 березня 2015 року. Оскільки вказану вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 31.03.2015р., то банк міг нараховувати відповідачу ОСОБА_1 як позичальнику обумовлені договором відсотки та пеню лише до 01.04.2015р., а з цієї дати - 3 % річних відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що банком остаточно визначено розмір заборгованості згідно уточненої заяви станом на 12.10.2015р. у загальному розмірі 24 867,82 доларів США, в тому числі: 22 416,27 доларів США - заборгованість по кредиту, 2 272,11 доларів США - заборгованість по відсоткам, 101,81 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 46,81 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 21,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 9,72 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту.

Заборгованість за тілом кредиту залишилась в сумі, стягнутій судом в розмірі 22 416,27 доларів США, тому саме цю суму слід брати як базову для нарахування відсотків та пені, які можливо нараховувати тільки до 01.04.2015р.

Перевіривши за наданими банком розрахунками нарахування відсотків та пені ( Т. 1 а.с. 7-13), колегія встановила, що станом на 01.04.2015р. було нараховано відсотки в сумі 885,49 дол. США та пеню в сумі 8,87 дол. США - на прострочені відсотки, в сумі 4,10 дол. США - на прострочений кредит.

А тому лише в цих межах вимоги банку підлягають задоволенню щодо цих складових заборгованості.

Що стосується 3 % річних, то вони мають нараховуватись на суму кредиту та відсотків після того, як прийнято рішення про дострокове повернення кредиту, тобто з 01.04.2015р., а до цієї дати діє договір та узгоджені ним відсотки, а також пеня.

Отже, після отримання дострокової вимоги, яка отримана 31.03.2015р., банк не міг нараховувати ані відсотки, ані пеню, оскільки достроково припинив кредитний договір. Тому з цього часу підлягають нарахування саме суми 3 % річних у відповідності до вимог статті 625 ЦК України.

З розрахунку, наданого банком, вбачається, що банк нараховує 3 % річних з 31.03.2015р. на суму ануїтетного платежу за договором, який не сплачено позичальником, так само і на відсотки, що є невірним, оскільки договір припинився, тому непогашеним боргом є в такому випадку вся сума заборгованості за кредитом та вся сума заборгованості за відсотками. Якщо розрахувати 3 % річних на всі суми заборгованості, то цей розмір значно перевищить розмір заявлених позовних вимог, що доводиться таким розрахунком: 22 416,27 дол. х 3 : 100 : 365 х 183 = 337,17 дол. США (3 % на тіло); 885,49 х 3 : 100 : 365 х 183 = 13,32 дол. США (3 % на прострочені відсотки).

Тому колегія згідно з приписами статті 13 ЦПК України обмежується заявленими вимогами банку в цій частині.

Також колегією за розрахунком банку з`ясовано, що після 01.04.2015р. відповідачем здійснено два платежі по 50 доларів США на погашення відсотків ( т. 1 а.с. 155-зворот), які слід відрахувати із заборгованості по відсоткам, оскільки банк саме зазначив їх у цій таблиці щодо заборгованості по відсоткам. Тому сума відсотків до стягнення визначається: 885,49 - 100 = 785,49 дол. США

Отже, обґрунтованою заборгованістю колегія визначає станом на 12.10.2015р. наступну: тіло кредиту 22 416,27 дол. США; відсотки - 785,49 дол. США; пеня за прострочення відсотків - 8,87 дол. США; пеня за прострочення кредиту - 4,10 дол. США; 3 % річних від тіла кредиту - 9,27 дол. США, 3 % річних від відсотків - 10,65 дол. США.

Таким чином, колегія вважає, що рішення суду в частині вирішення позову щодо відсотків, пені та 3 % річних відповідно до вимог п.п. 3, 4 статті 376 ЦПК України підлягає зміні у бік зменшення цих складових заборгованості за вище наведеної мотивації та розрахунками.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року у цій справі в частині розміру стягнутої заборгованості по відсоткам, пені та 3% річних змінити, визначивши до стягнення наступні суми.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором про іпотечний кредит № 657 від 25.09.2007р. по відсоткам в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) доларів США 49 центів, заборгованість за пенею 12 (дванадцять) доларів США 97 центів, 3 % річних на прострочені суми в розмірі 19 (дев`ятнадцять) доларів США 92 центи, а всього - 818 (вісімсот вісімнадцять) доларів США 38 центів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.