02.03.2020
Справа № 642/321/20
Провадження №2/642/545/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач вказав, що 05.09.2017 року відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку, в якій він зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 336890 грн. за користування нежитловим приміщенням. На теперішній час зобов`язання виконано не було.

У позивача є побоювання, що в зв`язку зі зверненням до суду, відповідач перереєструє своє майно, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

В своєї заяві позивач просить суд накласти арешт на транспорті засоби, які належать ОСОБА_2 :

1. 31.10.2016 року ГАЗ 24, (1980), білий, №дв.782, № куз.36283

2. 03.04.2008 року - MITSUBISHI LANCER 1.5, (1987), червоний, №дв. НОМЕР_1 , №куз. НОМЕР_2 ;

3. 08.09.2010 року MAZDA 6, (2010), чорний, №дв. НОМЕР_3 , № куз. НОМЕР_4 .

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову у спосіб, про який просив позивач. Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у відповідності із зазначеними нормами процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 95, 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.М. Гримайло