Справа № 182/7677/19
Провадження № 2/0182/804/2020
26.02.2020 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Багрової А.Г.
розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Заяви по суті справи:
Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу (а.с.3-6), який уточнював (а.с.15-18).
Свої вимоги мотивує тим, що 22.07.2016 р. він дав у борг ОСОБА_2 кошти у сумі 50 000,00 грн. з кінцевим терміном їх повернення до грудня 2016 року, про що ОСОБА_2 написав боргову розписку.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повертає борг, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 50 000,00 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3500,00 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 14 550,00 грн., а також судові витрати.
Відповідач відзив на позов до суду не подав.
Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.
Процесуальні дії у справі.
05.11.2019 року позов залишено без руху (а.с.12).
Ухвалою суду від 10.12.2019 року відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов та витребувано у позивача оригінал розписки (а.с.29-31).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення) (а.с.41).
Судом встановлено.
Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення з відповідача боргу.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.
Судом встановлено, що 22.07.2016 р. позивач дав ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000,00 грн. про що відповідач написав боргову розписку. За умовами зазначеної розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 суму позики у грудні 2016 року без процентів (а.с.38).
Оригінал вказаної розписки був оглянутий судом та міститься в матеріалах справи (а.с.38).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Оскільки позивач передав відповідачеві гроші, а останній, у свою чергу, зобов`язався їх повернути із визначенням конкретного строку, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично був укладений договір позики.
31.12.2016 р. закінчився строк повернення боргу, проте відповідач умови розписки не виконав та кошти у встановлений строк не повернув, чим порушив права позивача. Жодних доказів на підтвердження факту повернення коштів ОСОБА_2 не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 кошти за борговою розпискою, суд дійшов висновку, що сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення в межах позовних вимог повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача примусово.
Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню підтверджені судові витрати на судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с.1,2).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст.ст. 625,1046,1047,1048,1050 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.
Повний текст рішення складено 26.02.2020 року.
Дані про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Суддя: А. Г. Багрова