Номер справи 623/3341/19
Номер провадження 2/623/91/2020
РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Герцов О.М.

при секретарі судового засідання - Рзаєвої І.С.

за участю:

відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утриманнянепрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У серпні 2019 року до суду звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів аліменти на її користь в розмірі 1/6 частини з усіх видів їх заробітку, щомісячно,починаючи з дати подання позову довічно.

У листопаді 2019 року ОСОБА_4 було подано уточнену позовну заяву, де позовні вимоги стосувалися другого сина позивачки ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером за віком. Єдиним її доходом є пенсія, розмір якої складає 1601,29 грн. Вона проживає за адресою АДРЕСА_1 . Практично всю свою пенсію вона витрачає на придбання медичних товарів. Сума, що їй залишається, менше ніж прожитковий мінімум і ледь вистачає на харчування. Крім цього пояснила, що є хворою людиною і потребує постійного лікування, яке є дороговартісним.

За таких життєвих обставин, знаходячись на межі бідності і не отримуючи жодної підтримки від дітей, вимушена звернутися з цією позовною заявою до суду.

11 вересня 2019 року ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, де вказав, що позовні вимоги не визнає. Мотивував тим, що до його повноліття виховувався його бабусею, є інвалідом дитинства, оскільки має вади опорно-рухового апарату. З матір`ю ОСОБА_4 весь час мав неприязністосунки, яка матеріально не допомагала, хоч мала таку можливість. ОСОБА_1 зазначив, що є інвалідом 2 групи з діагнозом дитячий церебральний параліч з ускладненням, отримує пенсію як інвалід , яка становить 1564 гривень та пенсію у разі втрати годувальника після смерті батька з 2003 року щомісячно у розмірі 1564 гривень. Просив суд звільнити його від обов`язку утримувати ОСОБА_4 (а.с.24-25)

Відповідач у справі ОСОБА_2 надала до суду відзив в порядку ст.178 ЦПК України, де позовні вимоги не визнала, просила звільнити її від обов`язку утримувати ОСОБА_4 . Вказала, що з 13 років до 18 років мешкала разом з батьком в місті Суми. Батько займався її вихованням, утримував матеріально. Мати ОСОБА_5 її вихованням не займалася, будь - який зв`язок не підтримувала. У відзиві вказала, що має заробіток у розмірі 4238 гривень, які необхідні для сплати комунальних платежів, придбання продуктів харчування та надання коштів для доньки, яка продовжує навчання на платній формі. Зазначила, що не підтримує з позивачкою ніяких родинних стосунків. (а.с.36-37).

Відповідач у справі ОСОБА_3 надав до суду відзив, де позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав. У відзиві вказав, що мати ОСОБА_5 його вихованням та матеріальним забезпеченням не займалася. ОСОБА_3 постійного заробітку не має, а тимчасових заробітків не вистачає на оплату комунальних платежів.

Позивач ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимогизадовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову просили відмовити ОСОБА_4 в її позовних вимогах.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії довідки про доходи ОСОБА_4 є пенсіонеркою за віком, а отже відповідно до чинного законодавства позивачка є не працездатною особою (а.с. 6).

Згідно довідки про доходи № 509310 /526 розмір отриманої пенсії ОСОБА_4 у період з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року становить 11917,91 гривню. (а.с.6).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 14 серпня 2019 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, позивачка ОСОБА_4 є матір`ю відповідача ОСОБА_7 (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно 14 серпня 2019 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, позивачка ОСОБА_4 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого повторно 15 серпня 2019 року Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, позивачка ОСОБА_4 є матір`ю відповідача ОСОБА_3 (а.с. 71).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 03 березня 1995 року ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».(а.с.13).

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_6 ОСОБА_1 є інвалідом дитинства 2 групи з 29.11.1999 року та довічно.(а.с.30).

Довідкою начальника відділу УСЗН Ізюмської міської ради підтверджено факт того, що ОСОБА_7 отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства 2 групи.(а.с.28).

Довідкою начальника відділу Ізюмського відділу обслуговування громадян ОСОБА_11 підтверджено факт того, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника.(а.с.29).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_7 від 29 серпня 1997 року ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».(а.с.47).

ОСОБА_2 надано довідку про доходи, де зазначено загальну суму доходу за період з січня 2019 року по серпень 2019 року без урахування аліментів становить 27483 гривні 83 копійок.(а.с.40) та довідку про доходи її чоловіка ОСОБА_14 , де вказано загальну суму доходу за період з 01.04.2019 року по 30 вересня 2019 року без урахування аліментів становить 21663 гривні 66 копійок.

Довідкою проректора Зайцевою Ю.І. підтверджено факт того, що ОСОБА_16 є студенткою 2 курсу освітнього ступеня магістр, групи 2. СГТ 101 п.8 факультету соціально-гуманітарних технологій денної форми навчання.(а.с.50).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Згадувана вище стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, можна зробити висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц (провадження № 61-3252зпв18), постанові від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18), та викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Правові позиції ВС є обов`язковою для застосування. Мотивів відступу від викладених правових позицій суд не вбачає.

Отже, аналіз указаних вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності сукупності юридичних та складових певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення та потреба в матеріальній допомозі.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу та дотримання інших умов.

Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» та Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, яка відповідає Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», тобто розмір пенсії позивача відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, позивачкою не надано суду доказів того, що пенсію за віком є єдинім джерелом доходу, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України.

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки ОСОБА_4 згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,247,263,264,265,268,273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

Головуючий суддя О.М.Герцов

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2020 року.