справа №619/4612/19
провадження №2/619/288/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2020 року Дергачівський районний суд
в складі: головуючого - судді - Жорняк О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Коротченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації житлового фонду Українське Державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» Харківська дирекція від 22.12.2000.
Разом з нею у вищезазначеному житловому будинку зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 05.07.2002 року, тобто, з моменту реєстрації, не проживає у вищевказаному будинку, проживає в іншому місці, реальна фактична адреса і місцеперебування відповідача їй не відомі.
При цьому відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. Однак, з причини реєстрації відповідача у будинку, вона, як власник житлового будинку не має можливості оформити субсидію, чи будь-яким чином розпорядитися своєю власністю. Вона сплачує всі комунальні послуги по обслуговуванню житлового будинку самостійно за власні кошти.
Факт не проживання відповідача в житловому будинку підтверджується поясненнями викладеними в акті про не проживання складеному сусідами позивача, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Оскільки, на протязі більш ніж шість місяців відповідач в будинку не мешкає, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні житлового будинку, в будинку відсутні її речі, тому, згідно ст.ст.71,72 ЖК України вона втратила право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1.
09 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09 січня 2020 року на 09 годин 00 хвилин.
30 січня 2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 25 лютого 2020 року на 08 годин 30 хвилин.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та справу розглядати по суті без її участі з винесенням заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи по суті, про що є повідомлення, з заявами про відкладення справи в суд не зверталася, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного.
На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.
Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації житлового фонду Українське Державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» Харківська дирекція від 22.12.2000 та зареєстровано в реєстровій книзі за №13.
Відповідач у справі ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаний вище житловий будинок зі згоди позивача, але з 2002 року відповідач в належному позивачу будинку не проживає, особистих речей її в будинку не має, кореспонденція на її ім`я за вищевказаною адресою не надходить.
Той факт, що відповідач у вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом свідків-сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 30 жовтня 2019 року. Тобто, відповідач в належному позивачу на праві приватної власності будинку не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в ньому не має, кореспонденція та листи на її ім`я по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок вона не має, однак залишається бути прописаним в ньому.
Оскільки, протягом більш ніж шести місяців відповідач в будинку не мешкає, згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України вона втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в будинку не має, кореспонденція та листи на його ім`я по вказаній адресі не надходить, права власності на будинок він не має, однак залишається бути зареєстрованим в алежному позивачу будинку.
Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, ласувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавленні права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання пре право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідност.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше шести місяців, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд.
Таким чином, право позивача ОСОБА_1 , підлягає судовому захисту шляхом визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.
З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72,107,116,150, 156 ЖК України, керуючись ст.ст.7,8,18,76,81,141,263-265, 280-282 ,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 11.11.2005 року) такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дергачівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області 11.11.2005, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.
Суддя О. М. Жорняк