Справа № 183/5208/19
№ 2/183/1114/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Цвєткової Н.Є.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Новомосковської державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Новомосковської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2753, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя, спадкодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 08.06.1961 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№2389, зареєстрованого в БТІ за № 3711/34.

На час відкриття спадщини, разом із спадкодавцем проживали її дочка ОСОБА_2 та онука померлої ОСОБА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_2 за своїми релігійними переконаннями прийняла постриг у Свято-Тихвінському жіночому монастирі і стала монахінею ОСОБА_4 . За законом церкви, людина, яка стала монахінею відмовляється від всіх своїх прав у світі, і в подальшому, тільки служить Богу і проводить час у молитвах. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_2 відмовилася оформлювати спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки, дочка ОСОБА_2 ОСОБА_1 проживала із своєю родиною в домоволодінні АДРЕСА_1 ), а спадкоємець ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, тому позивач ОСОБА_1 є наступною у черзі спадкоємців за законом.

Звернувшись до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 серпня 2017 року.

Таким чином, позивач зазначає, що позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому звернулася до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву, у якій позов визнала та просила розглядати справу без її участі, одночасно зазначивши, що всі права на належне їй майно передає своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.35).

Представники відповідачів - Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Новомосковської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, а тому суд розглянув справу у їх відсутність, за наявним у справи матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , у відповідності до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.7).

В матеріалах справи міститься копія заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. зареєстрованого в реєстрі за №2753 (а.с.14), згідно якого ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою позивача, Новомосковською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №219/2017, матеріали якої свідчать, що ОСОБА_1 16 червня 2017 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.43).

Даних про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Поряд з цим, постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. від 16 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зв`язку з тим, що встановлений законом строк для прийняття спадщини нею було пропущено (а.с.8).

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову він неї.

Суду подано довідку, видану виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 21.08.2017 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації разом з померлою ОСОБА_3 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріалами справи стверджується, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 08.06.1961 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№2389 та зареєстрованого в БТІ за №3711/34 (а.с.18-22).

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Тому, зважаючи на подану відповідачем ОСОБА_2 заяву про визнання позову, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин добровільної відмови спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини, в силу своїх релігійних переконань, та добровільності визнання нею тих обставин, що саме до позивача ОСОБА_1 , яка є наступною в черзі спадкування за законом, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, в силу вимог ст.1216 ЦК України, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на спадковий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1268, 1278, 392 ЦК України, ст.ст. 4,12,76,81,89,20263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , та в цілому складається із: житлового будинку «А», загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м.; допоміжною площею 24,2 кв.м.; прибудова «а», тамбур - «а1»; літня кухня - «В»; сарай «Г»; навіс (тимчасовий) - «Ж»; сарай (тимчасовий) - «З»; вбиральня «І»; погріб «Л»; сарай «М»; колодязь - «к»; зливна яма «я», огорожа №3,№4; ворота з хвірткою №5; покриття «І», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.