Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1426/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М..

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі матеріли цивільної справи № 275/1426/19 за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирської області про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Лівочки Л.І. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області на свою користь моральну шкоду у розмірі 11 000,00 грн та документально підтвердженні судові витрати.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення моральної шкоди заподіяної протиправною бездіяльністю Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області та стягнення із відповідача понесених та документально підтверджених судових витрати.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що вона подана без додержання вимог, встановлених ст. 175, 177, 95 ЦПК України. А саме, позивач не надав суду належно засвідчену копію рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 (відсутність підпису судді та відмітки про набрання рішенням чинності). А також, що у порушення вимог п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_1 не надано доказів понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 700,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 20.12.2019 ОСОБА_1 , 13.01.2020 надіслав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Зокрема зазначив, що на стадії відкриття провадження у справі суд не вправі перевіряти та оцінювати належність та допустимість доказів, перевіряти їх на відповідність вимогам ст.95 ЦПК України. Нормами ЦПК України визначено порядок вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, а тому відсутність доказів щодо понесених судових витрат на стадії відкриття провадження у справі не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 21.01.2020 ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 20.12.2019 року.

Між тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тобто, підставою для залишення без руху позовної заяви на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі є виключно недотримання позивачем вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначено у ст. 175 ЦПК України, а положеннями ст. 177 ЦПК України передбачено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до п.п.5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 5 вказаної норми, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 в позовній заяві послався на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року. В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що оригінал судового рішення знаходиться в Житомирському окружному адміністративному суді. До позовної заяви позивач додав копії судового рішення, відповідно до кількості відповідачів, які засвідчив своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з тих підстав, що ОСОБА_1 на надав доказів про понесені ним витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 700,00 грн., суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того, згідно ч.1 ст.296 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що понесені ним втрати за надання правничої допомоги адвоката складають 700, 00 грн.

Таким чином, фактично в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суддя послався на ті обставини, які мають досліджуватися, оцінюватися судом під час розгляду справи по суті і не мають правового значення на стадії вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, а також не можуть бути визнані недоліками позовної заяви.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v.France»).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 січня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді