ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/286/20 Справа № 215/597/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівдГЗК». Просить стягнути моральну шкоду у розмірі 180000 грн., у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівдГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «ПівдГЗК» судовий збір по 960,50 грн. на користь держави. В іншій частині позову відмовлено (а.с.108-113).

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «ПівнГЗК» подало апеляційну скаргу, в якій просило змінити рішення суду в частині стягнутої суми відшкодування моральної шкоди на користь позивача, зменшивши її розмір з урахуванням вимог розумності та справедливості (а.с.118-120).

Не погодившись з рішенням суду, АТ «ПівдГЗК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог до АТ ПівдГЗК (а.с.129-134).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у ПрАТ «ПівнГЗК» більше 8 років за спеціальністю: машиніст екскаватору та більше 10 років у ПАТ «ПівдГЗК» за спеціальностями: слюсар з ремонту устаткування, помічником машиніста екскаватору, машиніст екскаватору, загальний стаж роботи позивача на підприємствах відповідача складає понад 18 років, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 7-9).

04.09.2018 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено наявність у позивача професійних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації: синдром генералізованої ангіодистонії (гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик, LXS: стенокардія напруги 3 ФК, СН1, надшлуночкова екстрасистолія, ДЕП з вестибулопатією); синдром шийної та попереково-крижової радикулопатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному і попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеню), деформуючого артрозу у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня) та вазомоторно-трофічних порушень на кистях .Т75.2; сидеросилікоз першої стадії (s/s, 1/1, pi, em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група В, ЛН першого-другого ступенів J62.8; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). H90.3., що підтверджується п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.10.2018, виписками із медичної карти та епікризів (а.с. 10-13,14-15, 27-33).

Відповідно до п. п. 16, 17, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 жовтня 2018 року, причиною професійного захворювання позивача є робота понад 13 років на підприємствах відповідачів, з них протягом 8 років 8 місяців на ПрАТ в умовах впливу на організм шкідливих факторів, показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: пил з вмістом кремнію діоксину від 10 до 70 % в повітрі робочої зони в 2,45 рази перевищує ГДК ( при 4,9 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3 згідно галузевих норм); рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативи на 5дБ (106 дБ при ГДР 101 дБ згідно ДНС 3.3.6.039-99), шум, еквівалентний рівень звуку перевищує гранично допустимий на 3 дбА (83 дбА при ГДР 80 дбА згідно ДСН 3.3.6.037-99), які виникли в результаті порушення керівництвом ПрАТ «ПівнГЗК» приписів ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 10-13).

Висновком МСЕК від 18.12.2018 позивачу встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності, з них: 40 % вібраційна хвороба, 20 % сидероз, 5 % туг., за висновком якого він потребує спостереження невролога, сімейного лікаря, ЛОРа (а.с. 25-26).

Також встановлено, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «ПівдГЗК» з 16.10.1997 по 03.09.2008 за різними професіями, які мають шкідливий вплив на організм людини, згідно санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.16-24).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 жовтня 2018 року, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 послужило те, що позивач пропрацював на протязі значного періоду часу, а саме 8 років 6 місяців в умовах важкості праці внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК».

Також санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці встановлено, що 10 років 10 місяців позивач працював на ПАТ «ПівдГЗК» (а.с.16-24). Виробничими факторами, що спричинили захворювання шкідливі, напружені умови праці у ПАТ «ПівдГЗК» та ПрАТ «ПівнГЗК», а саме умови праці машиніста екскаватора на відвалах на ПрАТ «ПівнГЗК», відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за параметрами вібрації до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією пилу до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості; слюсара з ремонту устаткування на ПАТ «ПівдГЗК», відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості по важкості праці, за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за вмістом пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за параметрами шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Встановлена вина роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК» в пошкодженні здоров`я, рекомендовано згідно п. 18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів та важкості праці.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував тривалість роботи позивача на кожному з підприємств на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів понад 8 років 6 місяців та на ПАТ «ПівдГЗК» понад 10 років 10 місяців, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 65 % та третю групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд першої інстанції визначив суму, що підлягає стягненню на користь позивача 50000 грн. з ПАТ «ПівдГЗК» та 40000 грн. з ПрАТ «ПівнГЗК» у відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 жовтня 2018 року, встановлено, що підставою для встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 послужило те, що позивач пропрацював на протязі значного періоду часу, а саме 8 років 6 місяців в умовах важкості праці внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК».

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги АТ ПівдГЗК про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій АТ ПівдГЗК, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, колегією суддів відхиляються.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі повинні відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Доводи апеляційної скарги АТ ПівдГЗК щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності, внаслідок чого переносить моральні страждання, крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував характер отриманого професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, суд встановив, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання, внаслідок чого вимушений постійно лікуватися та переносити фізичні та моральні страждання.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є безпідставним, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50000 гривень та 40000 гривень.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ПівнГЗК, що останній щорічно виплачує значні суми відшкодування моральної шкоди за рішенням судів потерпілим працівникам та родичам у зв`язку зі смертю потерпілих, жодним чином не впливає на розмір відшкодування визначений судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: