Провадження № 2/638/849/20
УХВАЛА

іменем України

02 березня 2020 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.04.2016 в Республіці Туреччина Відділом реєстрації Шлюбів Адміністрації Шішлі. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін « ОСОБА_3 ». Визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання їх матері ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали від 23 грудня 2019 року, суддею встановлено, що позовна заява була подана без додержання вимог, викладених у п.2 ч.3 ст.175 та ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме: у позовній заяві не зазначено місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) відповідача, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того, до позовної заяви не додано оригінал свідоцтва про шлюб, що суперечить вимогам п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про шлюб.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях ст. 175, 177 ЦПК України, тому суддя залишив її без руху.

Відповідно до даних зворотного повідомлення, позивачка отримала указану ухвалу 18 січня 2020 року.

23 січня 2020 року до суду було надано квитанції про сплату судового збору, свідоцтво про шлюб оригінал та копія свідоцтва про шлюб оригінал з апостилем. Інші вимоги ухвали суду про залишення позову без руху стороною позивача не виконані.

Судом протягом з 23 січня 2020 року, розуміючи складність та важливість для позивача вказаних позовних вимог, вживалися заходи щодо роз`яснення вимог ухвали від 23 грудня 2019 року позивачеві з метою вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Позивач неодноразово в телефонному режимі повідомлялась про необхідність зазначення адреси та інших даних відповідача. Натомість станом на 02 березня 2020 року вимоги ухвали залишаються не виконані.

Суд зауважує, що відповідно до угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яка набрала чинності 02 травня 2004 року при співробітництві сторін ( країн), при виготовленні запиту на надання правової допомоги серед іншого обов`язково вимогою є зазначення адреси сторін, або місця їх перебування, відомості про громадянство та вид діяльності сторін. Вказана інформація є необхідна для виконання запиту ( ст. 6).

Відповідно до ст.22 указаної угоди, якщо сторони мають різне громадянство правовідносини регулюються судом на території країни якої вони мають або мали своє спільне місце проживання ( за загальним правилом).

Ст.23 указаної угоди також зазначає указану вимогу щодо розгляду справ про розірвання шлюбу, що вони вирішуються судом на території країни якої вони мають або мали своє спільне місце проживання

Ст. 24 Угоди регламентує права батьків та дитини і також кореспондується з вимогами щодо місця ( країни) та законодавства розгляду указаної категорії справ за правилом країни якої вони мають або мали своє спільне місце проживання.

Суд звернув увагу і на ч.2 ст. 23 Угоди, де зазначено про проживання сторін у різних країнах на момент звернення з позовом до суду, проте вирішити, що сторони мешкають в одній чи в різних країнах не має можливості, так як позивач не зазначає навіть останньої відомої їй адреси та даних відповідача.

Ці норми кореспондуються із Законом України «Про міжнародне приватне право», де також визначено дефініцію « останнє місце проживання».

З тексту позовної заяви вбачається, що сторони мешкали як у Турецькій республіці так і на Україні, що унеможливлю можливості суду вирішити питання який саме суд повинен розглядати вказані позовні вимоги.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби законодавства для прискорення розгляду.

Суд за таких обставин вважає вимоги ухвали суду від 23 грудня 2019 року не виконаними та повертає вказану позовну заяву.

Керуючись статями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини вважати не поданою та повернути позивачеві ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих