_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3266/20
Провадження № 2/947/2015/20
УХВАЛА

27.02.2020 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання малолітньою з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з позову, позивачем зазначено своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідача в місті Котовську, на підставі чого судом встановлено, що позивачем позов пред`явлено до Київського районного суду міста Одеси за правилами підсудності встановленими ч.1 ст.28 ЦПК України, а саме за своїм місцем проживання.

З метою перевірки зареєстрованих місць проживання сторін по справі, судом надані відповідні запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, на виконання яких отримані відповіді, відповідно до яких встановлено, що:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10.10.2011 року зареєстрована в АДРЕСА_2 , що територіально відносно до Суворовського району міста Одеси;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12.10.2011 року зареєстрований в АДРЕСА_3 , а відтак за межами міста Одеси.

На підставі викладеного, судом встановлено, що зареєстроване місце проживання або/чи перебування жодної зі сторін не відноситься територіально до Київського району міста Одеси, а відтак цивільна справа не підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Щодо посилань позивача про те, що вона фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає безпідставними, оскільки у відповідності до положень ст. 28 ЦПК України, підсудність справи за місцем проживання визначається саме на підставі такого зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Позивачем не надано до суду належних доказів, що ОСОБА_1 зареєстровано своє місце проживання/перебування за вищевказаною адресою, розташованою на території Київського району міста Одеси, у відповідності до встановленого чинним законодавством порядку у відповідності до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 ркоу за №207.

З урахуванням викладеного, судом достеменно встановлено, що справа не підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Одночасно судом враховується, що у відповідності до ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п.1. ч.1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем було обрано подання позову за правилами підсудності на підставі свого місця проживання, суд вважає, що цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, повинно бути передано на розгляд до Суворовського районного суду міста Одеси, як до належного суду встановленого законом, саме за зареєстрованим місцем проживання позивача по справі, відповідно до вимог п.1. ч.1 ст. 31 ЦПК України,

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно ч.2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Передати цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини за підсудністю до Суворовського районного суду міста Одеси.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.