Справа № 643/6545/19
Провадження № 2/643/629/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Майстренко О.М., при секретарі -Постульга О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальності про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на посаді директора Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебував на посаді генерального директора СП «Радміртех» у формі ТОВ з 23.10.2003 року.17.11.2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 та наказу №185 від 17.11.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади Генерального директора СП «Радміртех» у формі ТОВ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивач вважає його звільнення незаконним, у зв`язку з чим просить суд поновити його на роботі на посаді генерального директора СП «Радміртех» у формі ТОВ.

Відповідач проти позову заперечував та наполягав на пропуск позивачем строків позовної давності, а також на відсутності підстав для скасування наказу про звільнення №185 від 17.11.2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював генеральним директором СП «Радміртех» у формі ТОВз 23.10.2003 року.17.11.2017 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади генерального директора СП «Радміртех» у формі ТОВ на підставі поданої ним заяви про звільнення та виданого наказу №185 від 17.11.2017 року за підписом ОСОБА_1 як генерального директора СП «Радміртех» у формі ТОВ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

17.11.2017 року між представником єдиного учасника підприємства МЕНЕДЖМЕНТ ОФ ІНВЕСТМЕНТ КАПІТАЛ ЛІМІТЕД ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Контракту з генеральним директором від 31.03.2016 року, без номеру відповідно до змісту якої визначено припинити дію Контракту з генеральним директором за угодою сторін з 17.11.2017 року.

Додаткова угода від 17.11.2017 до контракту з генеральним директором СП «РАДМІРТЕХ»у формі ТОВвід 31.03.2016 без номеру була підписана представником єдиного учасника СП «РАДМІРТЕХ - МЕНЕДЖМЕНТ ОФ ІНВЕСТМЕНТ КАПІТАЛ ОСОБА_2 на підставі довіреності від 06.11.2017, посвідченої державним нотаріусом Райаном Джей Вроубелем з 115 БеррекРоуд, місто Беліз, Центральна Америка, апостильованої за № 152892017 заступником начальника реєстрації Е.О. Пенніл в м. Беліз 09.11.2017 року та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що представник єдиного учасника СП «РАДМІРТЕХ» у формі ТОВ підприємства МЕНЕДЖМЕНТ ОФ ІНВЕСТМЕНТ КАПІТАЛ ОСОБА_2 мав необхідний обсяг повноважень для представництва інтересів довірителя на підставі довіреності від 06.11.2017 року для укладення додаткової угоди від 17.11.2017 до контракту з генеральним директором СП «РАДМІРТЕХ»у формі ТОВвід 31.03.2016 без номеру від імені довірителя, а також для участі у загальних зборах учасників СП «Радміртех» у формі ТОВ№17.11.17.1 від 17.11.2017 року, на яких було вирішено звільнити Генерального директора Товариства ОСОБА_3 Володимира ОСОБА_4 із займаної посади з 17.11.2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Судом встановлено, що твердження позивача про представництво інтересів підприємства МЕНЕДЖМЕНТ ОФ ІНВЕСТМЕНТ КАПІТАЛ ОСОБА_2 під час підписання додаткової угоди від 17.11.2017 року до контракту з генеральним директором СП «РАДМІРТЕХ» від 31.03.2016 на підставі довіреності від 20.09.2016 не відповідає обставинам справи, оскільки в додатковій угоді від 17.11.2017 року зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі довіреності від 06.11.2017 року. Позивачем, в свою чергу, не надано Суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження протилежного.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1 статуту СП «Радміртех» у формі ТОВ (в редакції 2016 року). що діяла на момент звільнення позивача, вищим органом товариства є загальні збори учасників.

У відповідності до п.п. «е» п. 6.17 статуту СП «Радміртех» до виключної компетенції загальних зборів відносяться обрання та відкликання членів вищого органу, ревізійної комісії, директора.

Судом встановлено, що загальними зборами учасників СП «Радміртех» у формі ТОВ в особі єдиного учасника МЕНЕДЖМЕНТ ОФ ІНВЕСТМЕНТ КАПІТАЛ було 17.11.2017 року прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, яке оформлено протоколом №17.11.17.1 від 17.11.2017 року, при цьому, вказане рішення загальних зборів не оскаржувалося та є чинним.

Системний аналіз законодавства свідчить, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

В позовній заяві позивач зазначив, що звільнення з посади генерального директора відбувалося шляхом здійснення тиску на нього та примушування позивача до укладення додаткової угоди про припинення дії контракту від 31.03.2016 року з генеральним директором СП «РАДМІРТЕХ» у формі ТОВ.

Проте вказані твердження не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту примушування до звільнення із займаної посади за угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Ст. 43 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),

2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Оскільки контракт з генеральним директором СП «РАДМІРТЕХ» у формі ТОВ від 31.03.2016 було припинено за угодою сторін в порядку передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у відповідності до заяви про звільнення ОСОБА_1 від 17.11.2017, то погодження виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник не вимагається.

Згідно з ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому відсутні підстави для задоволення позову. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, а тому задоволенню також не підлягають.

Питання щодо пропуску строку позовної давності не підлягає дослідженню, оскільки не впливає на результат розгляду спору.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141,263-265, 267, 268, ЦПК України, ст.ст. 36, 184, 232, 235 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Радміртех» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Майстренко О.М.