КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7722/18 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/589/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року за нововиявленими обставинами, в якій порушив питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та за результатом перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь Державної іпотечної установи заборгованості за кредитним договором №1333рvі-10-04 від 20 жовтня 2004 року, яка станом на 20 лютого 2018 року складає суму набутих вимог ДІУ основного боргу станом на 17 вересня 2015 року - 403 035,25 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі - 119 164,11 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити Державній іпотечній установі у солідарному стягненні з відповідачів заборгованості за кредитним договором №1333рvі-10-04 від 20 жовтня 2004 року, яка станом на 20 лютого 2018 року складає суму набутих вимог ДІУ основного боргу станом на 17 вересня 2015 року - 403 035,25 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі - 119 164,11 грн.

Як на нововиявлені обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року, заявник послався на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2019 року, що набрало законної сили, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання п. 4.9. та п. 7.8. кредитного договору недійсними задоволені частково. Визнано п. 4.9. Кредитного договору №1333рvі-10-04, укладеного 20 жовтня 2004 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 недійсним. За пунктом 4.9. кредитного договору № 1333рvі-10-04 від 20 жовтня 2004 року позичальник щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця зобов`язувався сплачувати у складі щомісячного платежу комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 431,95 грн., що по курсу НБУ на дату укладання Кредитного договору склало 81,4 долари США. За період з 09.11.2004 до 08.05.2015 ним сплачено банку грошові кошти у сумі 60 890,50 доларів США, у тому числі ним сплачена комісійна винагорода за проведення кредитної операції у розмірі 1 878,05 грн., що по курсу НБУ на дату платежу 20.10.2004 склало 353,9 доларів США, та щомісячна комісійна винагорода за надання кредитних ресурсів у сумі 431,95 грн., що по курсу НБУ на дату укладання Кредитного договору склало 81,4 доларів США, а всього на суму 8 060,5 доларів США, які мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Така ж позиція була висловлена Верховним Судом при розгляді справи № 695/3474/17, провадження № 61-21827св18 у постанові від 27.12.2018.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості повернуто заявникові для подання до належного суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що нововиявлені обставини стосуються саме суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, і у цій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року. Оскільки суд апеляційної інстанції не скасовував та не змінював рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього та інших відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суми основного боргу станом на 17 вересня 2015 року - 403 035,25 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 119 164,11 грн., тому вважає, що він правильно звернувся із заявою про перегляд рішення суду саме до Дніпровського районного суду міста Києва, як передбачено частиною 1 ст. 425 ЦПК України.

До дня призначення справи до розгляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшли. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року для подання до належного суду, суд першої інстанції виходив із того, що заява про перегляд судового рішення подається до того суду, який ухвалив судове рішення і таким судовим рішенням у даній справі є постанова Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення заяви ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.

Передбачений главою 3 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими або виключними обставинами є самостійною стадією цивільного процесу.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення. Заява про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до Верховного Суду і розглядається у складі Великої Палати - стаття 425 ЦПК України.

Аналіз вказаних норм права вказує на те, що перегляду за нововиявленими або виключними обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення. За визначеним порядком подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами така заява подається до суду, зокрема, до апеляційної інстанції у разі ухвалення апеляційним судом судового рішення, яким змінено або ухвалено нове судове рішення за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 1333pvi-10-04 від 20 жовтня 2004 року в сумі 660 115 грн. 67 коп., яка складається з основного боргу станом на 17 вересня 2015 року в сумі 403 035,25 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 20 лютого 2018 року у розмірі - 119 164,11 грн.; пеня за прострочення сплати кредитних коштів 93 963,11 грн., інфляційні втрати - 43 953,20 грн. (а.с. 1-5 том 1).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року позов Державної іпотечної установи задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №1333рvі-10-04 від 20 жовтня 2004 року, яка станом на 20 лютого 2018 року складає суму набутих вимог ДІУ основного боргу станом на 17 вересня 2015 року - 403 035,25 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі - 119 164,11 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 93 963,11 грн., інфляційні втрати - 43 953,20 грн., а всього стягнути 660 115 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи витрати по оплаті судового збору в сумі по 3 300 (три тисячі триста) грн. 58 коп. з кожного (а.с. 162-166 том 1).

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи пені за прострочення сплати кредитних коштів у розмірі 93 963 грн. 11 коп. та інфляційних втрат у розмірі 43 953 грн. 20 коп. скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року залишено без змін. Зменшено суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи, з 3 300 грн. 58 коп. до 2 611 грн. 09 коп. з кожного (а.с. 47-49 том 2).

Тобто судом апеляційної інстанції було ухвалено власне рішення, яким частково скасовано рішення районного суду.

Такі висновки міститься у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 524/3242/15-ц, провадження № 61-4652 св 19, від 11 вересня 2019 року у справі № 758/6777/14-ц, провадження № 61-19666 св 18.

За наведених обставин та змісту зазначених правових норм, суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року та повертаючи її заявнику ОСОБА_1 для подання до належного суду, дійшов правильного висновку про те, що судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 755/7722/18, є суд апеляційної інстанції, який ухвалив власне рішення, а не суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нововиявлені обставини стосуються лише суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, і у цій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки основний борг та відсотки за користування кредитом не є окремими позовними вимогами, що об`єднані в одне провадження, за пред`явленим позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а відносяться до складових частин однієї заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1333pvi-10-04 від 20 жовтня 2004 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: