Справа №751/512/20
Провадження №2/751/403/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

при секретарі Сащенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в режимі відеоконференції з Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

з участю позивача ОСОБА_1 і її представника адвоката Огородник Ю.О., представника відповідача Чалаплюк В.В.,

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2019 року по 27.01.2020 року в сумі 22932,60 гривень і 50000 гривень моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 2 квітня 2007 року по 31 травня 2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем і 31.05.2018 року була звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. При звільненні їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата, тому вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 року позовні вимоги позивача було задоволено частково і стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6905,52 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32974,24 гривень та у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25.07.2019 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 року змінено і стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19730,30 гривень, в іншій частині залишено без змін. 02.08.2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист, який пред`явлено до Вознесенського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Однак, розрахунок за вказаним виконавчим листом відповідач досі не здійснив, тому позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 06.03.2019 року по 27.01.2020 року у розмірі 22932,60 гривень. Крім того, порушення її прав на своєчасне отримання остаточного розрахунку спричинило їй моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Вона є інвалідом 1-ї групи і потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Відповідач ПАТ «Запоріжжяобленерго» подав відзив на позовну заяву (а.с.31-32), в якому просять застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказують, що 14.03.2019 року з позивачем було проведено остаточний повний розрахунок по виплаті заробітної плати і всіх сум належних при звільненні. Отже, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення починаючи з 06.03.2019 року по 27.01.2020 року та моральної шкоди відсутні. Зазначають, що позивач втратив право на стягнення середнього заробітку та моральної шкоди 15.06.2019 року, а позовна заява подана лише 24.01.2020 року. У зв`язку з пропуском позивачем визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просять відмовити у позові.

В судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали в повному обсягу і відповідно до викладених в позовній заяві пояснень позивач не заперечувала, що дійсно їй було виплачено заборгованість 6905,52 гривень на картковий рахунок, але стягнуті за рішенням Чернігівського апеляційного суду від 25.07.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і моральну шкоду станом на сьогоднішній день не виплачено.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсягу і просила застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України і відмовити у позові.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27.01.2019 року провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.22-23).

Відповідач ПАТ «Запоріжжяобленерго» подав відзив на позовну заяву і клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.31-32, 30).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.02.2020 року клопотання представника ПАТ «Запоріжжяобленерго» про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено (а.с.58-59).

3. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права застосовані судом та мотиви їх застосування.

Сторони перебували у трудових правовідносинах з 02 квітня 2007 року до 31 травня 2018 року: ОСОБА_1 працювала на посаді прибиральника службових приміщень і звільнилась відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.7-8).

На момент звільнення 31.05.2018 року ОСОБА_1 було нараховано 14651,21 гривень - сума, належна працівнику при звільненні (а.с.34).

Станом на 12.02.2019 року заборгованість по заробітній платі позивача за період з вересня 2017 року по травень 2018 року складала 11238,38 грн. (а.с.10).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість по заробітній платі в сумі 6905 грн. 52 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32974 грн. 24 коп. та у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (а.с.12-14).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25.07.2019 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 року змінено, стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19730 грн. 30 коп., в іншій частині залишено без змін (а.с.36-39). На виконання рішення суду Новозаводським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист і Вознесенським відділом ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 10.09.2019 року відкрито виконавче провадження (а.с.5-6).

Станом на 05.03.2019 року день розгляду справи в суді першої інстанції залишок заборгованості по заробітній платі складав 6905,52 грн. у зв`язку з виплатою відповідачем частини заборгованості по заробітній платі в розмірі 7745,69 грн. (а.с.42-45).

Згідно витягів з відомостей про зарахування на карткові рахунки працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповідачем 14.03.2019 року було виплачено ОСОБА_1 залишок заборгованості по заробітній платі та виплатам належним їй при звільненні у сумі 6905,52 грн. (а.с.40-41).

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 ст.116, ст.47 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 4-рп/2012 по справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237--1 цього кодексу констатовано, що положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237--1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Перебіг строку звернення до суду у даній справі почався з дня фактичного розрахунку відповідача з позивачем по виплаті заробітної плати та всіх належних при звільненні сум - 14 березня 2019 року.

З вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернулась 24.01.2020 року (а.с.1-2).

Суд вважає, що ОСОБА_1 пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Проаналізувавши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог і необхідність відмови в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.76-81, 141, 259, 263-266, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - відмовити повністю.

Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2020 року.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова