Справа № 463/3961/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2596/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Львів

Справа № 463/3961/17

Провадження № 22-ц/811/2596/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю ОСОБА_1 , представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 липня 2019 рокуу складі судді Шеремети Г.І.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансованого відділення №10013/0289 філії Львівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача шляхом стягнення неправомірно списаних коштів та пені,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансованого відділення №10013/0289 філії Львівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в якому просив стягнути з відповідача на його користь неправомірно списані грошові кошти в сумі 24250,00 грн., суму інфляційного збільшення в розмірі 1901,42 грн. та суму нарахованої пені в розмірі 6426,25 грн. А також вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на його користь 640,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду незаконне та необґрунтоване.

В апеляційній скарзі зазначає, що 20 червня 2017 року на його номер прийшла СМС повідомлення в якому вказано, що з його платіжної картки знято грошові кошти в сумі 24245,00 грн. Одразу після цього він зателефонував до контактного центру ПАТ «Ощадбанк» і повідомив про несанкціоноване зняття грошових коштів. Працівник контактного центру заблокував його платіжну карту та повідомив, що протягом 5 робочих днів він повинен звернутись з відповідною заявою до відділення АТ «Ощадбанк». 21.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся у ТВБВ №10013/0289 ОПЕРВ м. Львів, вул. Валова, 9, та повідомив всі обставини події. Крім цього, ним було надано довідку з Галицького ВП ГУНПУ України про реєстрацію заяви про вчинення кримінального правопорушення відносно нього. Така довідка зі слів працівників банку була необхідна для того, щоб довести факт несанкціонованого списання грошових коштів.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо розголошення позивачем даних своєї платіжної карти та паролів, які надходили йому по телефону.

По справі було досліджено три групи документів:

1.Матеріали надані відповідачем - ПАТ «Ощадбанк», а саме відомостей проведеного внутрішнього розслідування та запис телефонної розмови оператора банку з ОСОБА_1 одразу після несанкціонованого списання коштів з його рахунку. В записі телефоної розмови з оператором банку, яка відбулася одразу після події вказується, що ОСОБА_1 не повідомляв жодних паролів для доступу до системи WEB-banking.

2.Матеріали з Галицького ВП ГУНПУ України щодо розслідування заяви. З яких суд фактично вибрав з контексту те, що йому треба було для відмови в позові, взявши одні слова, та відкинувши інші, хоча вони надані однією особою в той самий час.

3.Матеріали з оператора мобільного зв`язку. Дані матеріали містять інформацію про вхідні дзвінки на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , проте вони не вказують не те, що останній розголосив під час цих телефонних розмов дані своєї платіжної карти та паролі до неї.

Отже, долучені до справи докази не дають можливості зробити висновок про розголошення ОСОБА_1 даних своєї платіжної карти та паролів до неї, такі зроблені судом першої інстанції твердження є лише припущеннями. Відтак, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт посилається на ст. 1073 ЦК України, п. 5, 6, 7, 9 розділу 6 Положення про порядок емісії платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, п.37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Таким чином, в матеріалах справи містяться докази, що ОСОБА_1 виконав всі дії, необхідні для зупинення безпідставного списання грошових коштів по його картковому рахунку, а саме негайно усно звернувся до уповноваженої особи банку з повідомленням про списання грошових коштів з його рахунку, о 19:14 год. сам банк обмежив розрахунки по його картці, потім картка банком була заблокована та в триденний термін позивач звернувся до банку з відповідною письмовою заявою про повернення грошових коштів з поданням доказів неправомірного списання коштів.

На підтвердження цього позивачем надано і виписку по картковому рахунку, з якої вбачається, що грошові кошти станом на наступний день 21.06.2017 року були заблоковані та не були списані.

Також апелянт посилається на п. 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/ або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведе, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_1 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи наведені вище доводи, рішення суду не є обґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому повинно бути скасоване.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволить повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що заволодіння коштами позивача мало місце шляхом використання третіми особами даних електронного платіжного засобу (платіжної картки) позивача, розголошення яких мало місце внаслідок необачності позивача ОСОБА_1 , а не з вини працівників Банку. Суд вважав, що Банком під час проведення операції не було порушено умов Договору КБО, змісту зобов`язання чи вимог чинного законодавства України та що перерахування коштів у розмірі 24 245 грн. відбулось в зв`язку з волевиявленням Клієнта та/або в зв`язку із розголошенням Позивачем інформації за рахунком ., - тому дана обставина виключає майнову відповідальність АТ Ощадбанк».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 03 листопада 2016 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10013/0289 ОПЕРВ м. Львів, вул. Валова, 9 та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання №1393940 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (т.1 а.с.47-48).

Пунктом 3.1. заяви ОСОБА_1 від 03.11.2016р. про приєднання до ДКБО встановлено, що ОСОБА_1 беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua.

Згідно п.3.2. заяви ОСОБА_1 від 03.11.2016р. про приєднання до ДКБО, Банк відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за дебетово-кредитною схемою.

При цьому, Клієнт несе відповідальність за збитки по операціям, здійсненим з використанням карток, які випущені до карткових рахунків, а також по операціям, здійсненим з використанням систем дистанційного банківського обслуговування, в т.ч. у разі розголошення реквізитів карток перед третіми особами (п.п.3.4., З.5., З.7., 9.14, 17.1.1., 17.1.2., 17.1.5., 17.1.6., .7.2.3., 17.2.7., 17.3.8., 17.4.1., 17.4.4., 17.8. Загальної частини, п.п.1.1., 7.З., 8.1.3., 8.1.4., 8.1.16., 1.1., 11.10 Особливої частини ДКБО).(т.1 а.с. 78-105)

21.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся у ТВБВ №10013/0289 ОПЕРВ м. Львів, вул. Валова, 9, із письмовою заявою-претензією про повернення на його рахунок грошових коштів, які безпідставно були списані з його рахунку і на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просив повернути кошти у розмірі 24245,00 грн., оскільки таке відбулось внаслідок існування в Банку недоліків в системі захисту або зловживання окремими банківськими працівниками, так як жодних паролів нікому не повідомляв. При цьому додатково повідомив всі обставини події, а також надав довідку з Галицького ВП ГУНПУ України про реєстрацію заяви про вчинення кримінального правопорушення на підтвердження факту несанкціонованого списання грошових коштів (т.1 а.с.10-11).

21 червня 2017 року позивачем була отримана виписка з карткового рахунку, згідно якої грошова сума в розмірі 24245,00 грн. станом на 21.06.2017 р. була заблокована.

Відповіддю від 24.07.2017 року позивачу було повідомлено, що гроші повернуто не буде та надано відповідну відповідь, згідно якої зазначено, що операцію із переведення коштів з картки позивача на іншу було здійснено з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням строку дії та СVV2/СVС2 паролю, відомому лише держателю картки.

Частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки ;ля фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. Банківські розрахунки роводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими ормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Пунктом 18.1. статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом.

Відповідно до положень п. 21.1. статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документу.

Згідно п. 22.4 статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Порядок розрахунку платіжними картками в системі WEB-banking регулюється правилами міжнародних платіжних систем (надалі - МПС). За загальним алгоритмом при розрахунку держателем платіжної картки в системі WEB-banking, останній має виконати вимоги щодо введення інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Особливість технології операції переказу через міжнародну платіжну систему полягає в тому, що операція проводиться в два етапи: першим етапом є створення авторизаційного документа на позитивне блокування коштів по картці клієнта, завдяки чому сума переказу стає доступною клієнту; другим етапом є створення фінансового документу на підставі клірингової інформації від МПС та проведення розрахунків.

Операції по платіжним карткам здійснюються таким чином: авторизація - гроші у клієнта банку платника заблокувались, стали одразу доступні одержувачу в банку одержувача; фінансове покриття надходить на наступний банківський день - заблоковані кошти клієнта успішно списані з рахунку (були розблоковані).

Банківський день у системі електронних платежів НБУ - позначений календарною датою проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов`язані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів Національного банку України (СЕП), за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні Національного банку України та на ту саму дату.

Згідно до п.4.1. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), такий вважається укладеним (акцентованим Клієнтом в частині надання обраних Клієнтом послуг) з моменту оформлення заяви на приєднання до Договору за встановленою Банком формою, інших документів, надання яких необхідне за умовами цього Договору за встановленою Банком формою, в тому числі документів і відомостей, необхідних для з`ясування особи Клієнта, суті діяльності та фінансового стану.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що укладаючи цей Договір Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, що передбачені Договором. Підписанням Заяви на приєднання Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору він ознайомився з повним текстом Договору, в тому числі з додатком до Договору та Тарифами, повністю зрозумів його зміст та погоджується з усіма умовами Договору, а також отримав примірник Договору.

Відповідно до п.9.14 Клієнт зобов`язаний забезпечити (гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2), строк дії, номер Картки тощо.

Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.

Згідно до п.9.15 вищезазначеного Договору клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефону (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного володіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).»

Згідно п.9 розділу УІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банку разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як вбачається з листа відділу захисту операцій з БПК управління економічної безпеки Департаменту безпеки АТ «Ощадбанк» №6594/17 від 10.07.2017р., відсутні підстави для повернення спірних коштів позивачеві, оскільки, як зазначено у висновку, операцію проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням строку дії та СVV2/СVС2 паролю, відомого лише держателю та який зберігається лише на платіжній картці. Таким чином, реквізити платіжної картки стали відомі третім особам; зняття грошових коштів з рахунку клієнта стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) вимог п.9.14. розділу IX ДКБО, а саме: «Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, СVV2 НОМЕР_1 , строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт» (т.1 а.с.12).

З письмових пояснень позивача ОСОБА_1 , даних слідчому Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, копія яких долучена до матеріалів справи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 особисто повідомив пароль невідомій особі (т.1 а.с.164-165)

Окрім того, факт розголошення позивачем третім особам інформацію про номер картки та одноразові паролі до системи WЕВ-банкінг «Ощад 24/7» стверджується і долученою до матеріалів справи випискою дзвінків з інформаціє по фінансовому номеру телефона позивача НОМЕР_2 (а.с.218-219), представленою ПрАТ «ВФ Україна» на вимогу суду першої інстнації. Підтвердженням свідомого волевиявлення позивача ОСОБА_1 щодо передачі конфіденційних даних третім особам є те, що вхід до системи WЕВ-банкінг «Ощад 24/7» з метою проведення переказу в мережі Інтернет було здійснено 20.06.2017р. о 18:59:41, пароль для входу отримано о 18:57:33, а дзвінок про несанкціоновану трансакцію та блокування карткового рахунку було здійснено лише о 21 год. 18 хв. Протягом усього часу (між першим смс-повідомленням із паролем на вхід до системи WЕВ-банкінг « ІНФОРМАЦІЯ_1 24/7» та дзвінком до контакт-центру) Клієнт (Позивач ОСОБА_1 ) отримував різного роду СМС- повідомлення, що повинно було його наштовхнути на підозру про здійснення третіми особами певних дій із його картковим рахунком.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26.02.2020

Головуючий

Судді