Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

розглянувши в місті Києві, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення,

установив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення посилаючись на те, що 05.02.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений Кредитний договір № ML-001/006/2007, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 100 000 доларів США, зі сплатою процентів, на термін до 05.02.2017 року. 12.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 2-4809/10, яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-001/006/2007 від 05.01.2007 року у розмірі 948 733,23 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 886 733,49 грн., пеня - 62 039,74 грн. Проте, на даний час рішення суду не виконано. З метою забезпечення виконання зобов`язання, між банком та ОСОБА_6 05.02.2007 року укладено Договір іпотеки № РСL-001/006/2007, за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 . В 2019 році товариство отримало інформацію щодо зареєстрованих в квартирі (іпотека) осіб, згідно якої зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Тоді як у договорі іпотеки зазначено, що в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає. Крім того, реєстрація осіб не проводиться без попередньої згоди іпотекодержателя. Реєстрація неповнолітніх осіб в спірній квартирі свідчить про умисне створення умов для перешкоджання задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок іпотеки. 20.09.2019 року на адресу повнолітніх відповідачів були направлені вимоги про добровільне звільнення квартири. Враховуючи те, що позичальник порушує умови кредитного договору, звернувся до суду з даним позовом та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у розмірі 948 733,23 грн. та виселити відповідачів із займаного приміщення.

До суду представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви міститься прохання про розгляд справи без його присутності.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його присутності, та відмову в задоволенні позовних вимог.

До суду відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства. У матеріалах справи містяться їх відзив на позовну заяву.

До суду представник третьої особи не з`явився, надіслав лист про слухання справи без його присутності та відмову у задоволенні позову враховуючи інтереси неповнолітніх дітей.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 07.11.2019 року.

07.11.2019 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого - Катющенко В.П., яка 12.11.2019 року заявила самовідвід.

13.11.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

22.11.2019 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів.

22.11.2019 року позовна заява залишена без руху.

26.11.2019 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

16.12.2019 року надійшли документи на вимогу суду.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

17.03.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.

24.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті спору.

В суді установлено, що 15.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-001/006/2007, за умовами якого позичальнику надано кредит на споживчі цілі у розмірі 100 000,00 доларів США. Строк дії договору до 05.02.2017 року, процентна ставка 13,99 % річних.

05.02.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено Договір іпотеки № РСL-001/006/2007 з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 , яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З., зареєстровано в реєстрі.

05.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави, згідно яких товариство придбало право вимоги до позичальників та поручителів фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1. У Додатку № 1 наявний кредитний договір № ML-001/006/2007 від 05.02.2007 року.

12.01.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-001/006/2007 в розмірі 948 733,23 грн. та судові витрати - 1 820 грн. Позивач посилається на те, що дане рішення боржником не виконано.

20.09.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 вимоги про добровільне звільнення квартири.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

По даній справі позивач просить суд в рахунок погашення боргу 948 733,23 грн. ОСОБА_1 перед товариством звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів, а також виселити усіх реєстрованих осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, як і не виконав рішення суду від 12.01.2011 року. Однак, позивач до суду не надав жодного доказу, що рішення суду не виконано.

У відзиві на позов відповідачі послались на те, що позивач пропустив строк позовної вимоги, так як 16.04.2009 року ПАТ «ОТП Банк» направив досудову вимогу, якою змінив строк виконання зобов`язання. Окрім того, спірна квартира не придбана за кредитні кошти, а тому позивач мав запропонувати інше житло.

Згідно статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Стаття 40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Згідно статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

З матеріалів справи установлено, що предметом іпотеки є квартира, яка не була придбана позичальником за кредитні кошти, а набута шляхом купівлі-продажу 14.11.1995 року. Пред`явивши вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не ставить питання щодо виселення мешканців з наданням іншого житлового приміщення, що передбачено ст. 109 ЖК України.

Посилання відповідачів на строк позовної давності судом не приймається до уваги, оскільки досудова вимога, на яку посилаються відповідачі, була направлена ПАТ «ОТП Банк», а не ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В даному випадку строк виконання зобов`язання - 05.02.2017 року, досудова вимога позивача датована 18.09.2019 року, а позов подано 04.11.2019 року, що свідчить про вчасне звернення до суду з даним позовом.

По даній справі при прийнятті рішення судом враховується те, що позивач не надав жодного документу, який підтверджує, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2011 року про стягнення з позичальника суми боргу - 948 733,23 грн. не виконано. Враховується і відсутність житлового приміщення, що визначено ст. 109 ЖК України.

З огляду на викладене слідує, що правових підстав для задоволення позову не має.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 12.11.2020 року.

Суддя: