КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/18477/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/3261/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Таскомбанк»

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та невиплачених сум при проведенні розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Таскомбанк», в якому просив визнати незаконним звільнення та поновити його на посаді Голови Спостережної Ради АБ «ТАС-Бізнесбанк»; стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 75 114 грн за виконання ним за сумісництвом посадових обов`язків Голови Спостережної Ради АБ «Муніципальний» та АБ «ТАС- Бізнесбанк» за фактично відпрацьований період; стягнути на його користь невиплачені суми при проведенні розрахунку 4 702 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 09.08.2004 загальними зборами акціонерів АКБ «ТАС-Комерцбанк» його обрано за основним місцем роботи Головою Спостережної ради банку. 01.10.2004 загальними зборами акціонерів АБ «Муніципалбанк» (з 2005 року правонаступником якого є АБ «ТАС-Бізнесбанк») за сумісництвом його також обрано Головою Спостережної ради банку. На даний час правонаступником АБ «Муніципалбанк» та АБ «ТАС-Бізнесбанк» є АТ «Таскомбанк». Про укладання з ним трудового договору на виконання роботи за сумісництвом йому не відомо, проте з відома та за розпорядженням кінцевого співвласника АБ «Муніципалбанк» він приступив до виконання обов`язків за сумісництвом, однак заробітну плату за виконання такої роботи не отримував та розрахунок при звільненні з ним не проводився. 07.06.2006 його звільнено з посади Голови Спостережної ради АБ «ТАС-Бізнесбанк» без законної підстави та з порушенням встановленого законом порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2019 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вірно встановлено факти безпосереднього виконання ним роботи на посаді голови спостережної Ради АБ «Муніципальний» (АБ «ТАС-Бізнесбанк) за сумісництвом та укладення між ним та власником саме трудового договору в усній формі. На початку його роботи АКБ «Тас-Комерцбанк» та АБ «Муніципальний» були різними юридичними особами, але мали одного кінцевого власника ОСОБА_2 . З кожним із цих банків укладено окремий усний трудовий договір, умови яких обговорювалися з ОСОБА_2 . Загальними зборами АКБ «Тас-Комерцбанк» визначено заробітну плату у сумі 36 750 грн і він цю суму отримував до 31.01.2006, а у АБ «Муніципальний» зборами не вирішено питання оплати праці, а власник примусив його з 06.12.2004 працювати без заробітної плати, погрожуючи звільненням з АКБ «Тас-Комерцбанк». Лише з листа НБУ від 07.03.2019 він дізнався про своє звільнення з 07.06.2006 зборами АБ «Тас-Бізнесбанк». Вважає, що судом викривлено та спотворено підставу та зміст позову, а в основу рішення покладено відзив відповідача. Суд мав керуватися положенням Закону України «Про господарські товариства» та посилатись на норми Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції чинній у 2004-2006 роках, проте суд застосував Закон України «Про акціонерні товариства», який не діяв на час виникнення спірних правовідносин. Суд не звернув уваги на те, що нормативними актами у 2004 році, які регламентували порядок призначення його на посаду та укладення з ним відповідного договору є Закон України «Про банки і банківську діяльність», нормативно правові-акти Національного банку України, Закон України «Про господарські товариства», КЗпП України, та ці норми не містили жодних заборон щодо застосування усної форми укладення трудового договору. Суд не правильно дослідив та оцінив у якості доказу лист Національного банку України про надання інформації, а також протокол позачергових загальних зборів акціонерів банку від 01.10.2004 про його призначення на посаду. Вважає, що суд безпідставно поклав на нього тягар доказування щодо його незаконного звільнення. Суд не надав оцінки доказам, які він надав на підтвердження встановлення факту його допуску до роботи на посаді. Крім того, вважає, що суд дійшов до помилкового висновку щодо пропуску строку на звернення до суду. Посилання суду на те, що він дізнався про порушення свого права 03.10.2018 є помилковим. Вважає, що лише з лютого 2019 року за станом здоров`я він зміг усвідомити, що відповідачем порушені його права. Також зазначає, що суд не врахував положення ст. 47 КЗпП України та неправильно витлумачив ст. 233 цього Кодексу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Таскомбанк» - Долгополова І.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що протоколом загальних зборів акціонерів АКБ «ТАС-Комерцбанк» позивача обрано Головою Спостережної Ради, проте останній надав витяг з трудової книжки, у якій вказано, що він звільнений з роботи за власним бажанням з 29.05.2006, відтак будь - яких незаконних дій при звільненні не встановлено. Обрання загальними зборами акціонерів АБ «Муніціпалбанк» позивача головою спостережної ради відповідним наказом про призначення не оформлене, а посада до штатного розпису не внесена. У листі НБУ від 07.03.2019 щодо перебування у трудових відносинах та виконання роботи за сумісництвом не вказано, що позивач приступив до виконання до таких повноважень. Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не підтверджено фактичного допуску до роботи головою спостережної ради АБ «Муніципалбанк», а відтак його звільнення є законним. Позивач у позовній заяві зазначає, що у березні 2015 року його психічний стан здоров`я почав покращуватись з подальшим видужанням, а після винесення постанови Верховним Судом від 03.10.2018 у кримінальній справі він вже був психічно здоровим, відтак з 03.10.2018 позивач вже міг усвідомлювати порушення своїх прав, проте звернувся з позовом лише 06.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2004 загальними зборами акціонерів АКБ «ТАС-Комерцбанк» ОСОБА_1 обраний за основним місцем роботи головою спостережної ради банку. Відповідно до наказу голови правління АКБ «ТАС-Комерцбанк» № 163-к від 10.08.2004 на підставі рішення загальних зборів позивачу встановлено посадовий оклад у сумі 36 750 грн. Запис про обрання позивача головою спостережної ради внесено до трудової книжки.

Відповідно до наказу № 208-к від 29.05.2006 ОСОБА_1 звільнено з посади голови спостережної ради за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 , рішення засідання загальних зборів акціонерів АКБ «ТАС-Комерцбанк» від 29.05.2006, протокол № 19. Запис про звільнення також внесено до трудової книжки позивача.

Згідно з протоколом позачергових загальних зборів акціонерів АБ «Муніципалбанк» (з 2005 року правонаступником якого є АБ «ТАС-Бізнесбанк») від 01.10.2004 ОСОБА_1 обрано головою спостережної ради банку. Вказане призначення відповідним наказом не оформлене, посада до штатного розпису не внесена.

Відповідно до змісту даного протоколу акціонер ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз» має намір після отримання АКБ «ТАС-Комерцбанк» дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію скасувати довіреності на представництво у спостережній раді АБ «Муніципалбанк» наступних представників: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 , та надати довіреності на представництво в спостережній раді АБ «Муніципалбанк» наступним представникам: ОСОБА_1 (позивачу); ОСОБА_6 ; ОСОБА_7

ОСОБА_1 обрано головою спостережної ради банку як представника ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз».

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів АБ «ТАС-Бізнесбанк» (правонаступник АБ «Муніципалбанк») від 07.06.2006 головуючий на засіданні спостережної ради, член спостережної ради Дурицький І.М. зазначив, що акціонер ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз» припиняє повноваження представника ОСОБА_1. та надав довіреність на представництво у спостережній раді АБ «ТАС-Бізнесбанк» ОСОБА_2 та відповідно запропонував обрати до складу спостережної ради нового представника ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що трудові права позивача відповідачем не порушенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до п. 6 ч. 1, ч. 2 та 3 ст. 24 цього Кодексу додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За матеріалами справи встановлено, що на позачергових загальних зборах акціонерів АБ «Муніципалбанк», правонаступником якого з 2005 став АБ «ТАС-Бізнесбанк», а надалі АТ «Таскомбанк», від 01.10.2004 ОСОБА_1 обрано головою спостережної ради банку. Наказ про призначення на посаду головою спостережної ради АБ «Муніципалбанк» не приймався, письмовий трудовий договір з позивачем не укладався, питання оплати за виконання обов`язків голови спостережної ради не вирішувалося. Позивач не надав відповідачу, як то передбачено ст. 24 КЗпП України, паспорт, трудову книжку та інші документи для оформлення трудового договору.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивач не перебував з АБ «Муніципалбанк» у трудових відносинах та його трудові права та інтереси відповідачем не порушені.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач працював за усним трудовим договором спростовуються змістом протоколу позачергових загальних зборах акціонерів АБ «Муніципалбанк», у якому зазначено, що скасовуються довіреності на представництво у спостережній раді АБ «Муніципалбанк» представників ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 , та надаються довіреності на представництво в спостережній раді АБ «Муніципалбанк» ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 .

Відтак позивач був обраний головою спостережної ради та здійснював свої повноваження на підставі довіреності та діяв як представник ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз».

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що він був обізнаний, що посада «голова спостережної ради» не внесена до штатного розкладу АБ «Муніципалбанк» та він повідомлений про те, що за виконання обов`язків голови спостережної ради він не буде отримувати заробітну плату.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про господарські товариства» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління. У роботі ради акціонерного товариства (спостережній раді) з правом дорадчого голосу беруть участь представники профспілкового органу або іншого уповноваженого трудовим колективом органу, який підписав колективний договір від імені трудового колективу. В акціонерному товаристві, яке налічує понад 50 акціонерів, створення ради акціонерного товариства (спостережної ради) обов`язкове. Статутом акціонерного товариства або за рішенням загальних зборів акціонерів на раду акціонерного товариства (спостережну раду) може бути покладено виконання окремих функцій, що належать до компетенції загальних зборів. Питання, віднесені статутом акціонерного товариства до виключної компетенції ради акціонерного товариства (спостережної ради), не можуть бути передані на вирішення виконавчих органів товариства. Члени ради акціонерного товариства (спостережної ради) не можуть бути членами виконавчого органу та ревізійної комісії.

Дана норма не містила вимог про обов`зкове укладення трудового договору чи цивільно-правової угоди з особами, обраними членами спостережної ради, а також не містила вимог щодо обов`язкової оплати за виконання обов`язків члена чи голови спостережної ради.

В подальшому питання оформлення правовіносин з членами спостережної ради було врегульовано у ч. 3 ст. 51 Закону України «Про акціонерні товариства», згідно з якою порядок роботи, членів наглядової ради та виплати їм винагороди визначається цим Законом, статутом товариства, положенням про наглядову раду акціонерного товариства, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом наглядової ради. Такий договір або контракт від імені товариства підписується головою виконавчого органу чи іншою уповноваженою загальними зборами особою на умовах, затверджених рішенням загальних зборів. У разі укладення з членом наглядової ради товариства цивільно-правового договору такий договір може бути оплатним або безоплатним.

Закріплення в подальшому положення про те, що виконання обов`язків члена спостережної ради можливе як на платній так і на безоплатній основі, з урахуванням того, що на час обрання позивача головою спостережної ради законодавство не містило вимог щодо оплати за виконання обов`язків члена спостережної ради, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав перед ним зобов`язання щодо оплати за виконання обов`язків голови спостережної ради суперечать вимогам закону.

Як вказувалося вище для виконання обов`язків голови спостережної ради АБ «Муніципалбанк» позивачу надано довіреність на представництво в спостережній раді від ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз».

В подальшому акціонер ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз» припинив довіреність, видану на ім`я ОСОБА_1 (протокол загальних зборів акціонерів АБ «ТАС-Бізнесбанк»).

Позивач вважає таке припинення довіреності незаконним звільненням з роботи, проте такі твердження не відповідають встановленим у справі обставинам та нормам законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Представництво за довіреністю врегульовано главою 17 ЦК України та не відноситься до сфери трудових правовідносин.

Позивач у період обрання його головою спостережної ради АБ «Муніципалбанк» працював за трудовим договором у АКБ «ТАС-Комерцбанк» та достовірно знав про те, що будь - який інший трудовий договір з АБ «Муніципалбанк» не укладався та питання оплати за виконання обов`язків голови спостережної ради АБ «Муніципалбанк» не узгоджувалося. Більше того, він достовірно знав про те, що така оплата проводитися не буде.

Питання поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати може вирішуватися у трудових спорах за наявності трудових правовідносин між сторонами.

У даному ж спорі між сторонами трудові правовідносини не виникали, позивач був обраний головою спостережної ради АБ «Муніципалбанк» та діяв на підстав довіреності, а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати є безпідставними.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, спостережна рада банку обирається загальними зборами учасників з числа учасників банку або їх представників. Члени спостережної ради банку не можуть входити до складу правління (ради директорів) банку, ревізійної комісії банку. Спостережна рада банку здійснює такі функції: 1) призначає і звільняє голову та членів правління (ради директорів) банку; 2) контролює діяльність правління (ради директорів) банку; 3) визначає зовнішнього аудитора; 4) встановлює порядок проведення ревізій та контролю за фінансово-господарською діяльністю банку; 5) приймає рішення щодо покриття збитків; 6) приймає рішення щодо створення, реорганізації та ліквідації дочірніх підприємств, філій і представництв банку, затвердження їх статутів і положень; 7) затверджує умови оплати праці та матеріального стимулювання членів правління банку; 8) готує пропозиції щодо питань, які виносяться на загальні збори учасників; 9) здійснює інші повноваження, делеговані загальними зборами учасників банку. Повноваження і порядок роботи спостережної ради банку визначаються статутом банку чи положенням про раду банку, що затверджуються загальними зборами учасників банку.

Положення ст. 46 Закону України «Про господарські товариства» не суперечать положенням ст. 39 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому доводи апелянта про те, що суд мав керуватися нормами Закону України «Про банки і банківську діяльність» колегія суддів вважає необґрунтованими. Більш того, ст. 39 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказує на те, що спостережна рада може обиратися як з числа учасників банку так і з числа їх представників. Позивач був обраний головою спостережної ради як представник ЗАТ «Холдингова компанія Теко - Дніпрометиз» за довіреністю, що виключає наявність трудових правовідносин між позивачем та АБ «Муніципалбанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що кінцевим власником АКБ «Тас-Комерцбанк» та АБ «Муніципальний» є одна і та ж особа не мають будь - якого правового значення для вирішення спору та не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень даних норм колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про приєднання доказів, доданих до апеляційної скарги та про витребування нових доказів.

Оскільки не встановлено порушень трудового законодавства вимоги щодо винесення окремої ухвали є безпідставними.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив позивачу у позові і з підстав відсутності доказів щодо порушення його трудових прав, і з підстав пропуску останнім строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Такий висновок суду зроблений з порушенням вимог чинного законодавства щодо застосування ст. 233 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлений даною нормою строк - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Такий строк підлягає застосуванню лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушено, але ним пропущено встановлені законом строки на звернення з вимогою про захист цього порушеного права. Якщо ж судом встановлено, що права чи інтереси позивача не порушено, такий строк застосуванню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що трудові права позивача не порушені, а відтак посилання суду на пропуск позивачем строку звернення за захистом порушеного права є помилковим.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку звернення до суду.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду, який встановлений ст. 233 КЗпП України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 25.02.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик