Справа № 473/1267/20
РІШЕННЯ

іменем України

"23" листопада 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 361 грн. 01 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами 24.08.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами.

Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 22.03.2020 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 329 326 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 26 472 грн. 11 коп., заборгованості за процентами - 10 888 грн. 90 коп., нарахованими, відповідно до ст. 625 ЦК України, пені - 291 965 грн. 53 коп. Позивачем заявлено до стягнення 37 361 грн. 01 коп., виходячи з заборгованості за кредитом, процентами, у вказаних вище розмірах.

21.07.2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, поданий в його інтересах адвокатом Вишневським А.А. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити, зокрема з огляду на відсутність належного обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитом, процентами (між сторонами в належній формі не узгоджено розмір та порядок нарахування процентів, штрафних санкцій, не враховано наявність у відповідача пільг, передбачених законом «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (в частині правомірності нарахування процентів), тоді як заборгованість за кредитом збільшена за рахунок безпідставного включення до неї нарахованих процентів, пені). Водночас відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Вишневський А.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 24.08.2011 року був укладений кредитний договір б/н.

Договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів.

Згідно анкети-заяви позичальник погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, банківськими тарифами складає собою кредитний договір.

Так, згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Як зазначалося вище, відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте остання не містить положень щодо внесення плати за користування кредитом (процентів), її розміру, застосування штрафних санкцій, узгодженого сторонами порядку списання нарахованих процентів, тощо.

Водночас, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку підпису позичальником не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За такого, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій (наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 24.08.2011 року.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в подібній справі за № 342/180/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 22.03.2020 року відповідачу нараховано заборгованість за кредитом (заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 26 472 грн. 11 коп.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 останній раз використав кредитні кошти 30.04.2016 року, строк дії картки закінчився в серпні 2016 року, після чого відповідачем не здійснено жодних витрат. В подальшому розмір тіла кредиту збільшувався не за рахунок зняття та користування позичальником кредитними коштами, а за рахунок списання банком коштів для внесення страхових платежів, а також списання без узгодження з позичальником нарахованих процентів взамін включення цих сум до заборгованості за тілом кредиту.

Згідно виписки з рахунку позичальника (на момент припинення користування позичальником кредитною карткою) відповідачем було використано кредитних коштів у розмірі 51 801 грн. 77 коп., внесено в порядку погашення заборгованості за кредитом 40 243 грн. 07 коп.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви, суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зокрема, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

При застосуванні правил позовної давності за кредитами з використанням платіжних карт слід виходити з того, що картка діє в межах визначеного нею строку, який одночасно є строком повного погашення кредиту. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчився в серпні 2016 року. 26.10.2016 року позивачем було здійснено перевипуск кредитної картки ( НОМЕР_2 ), проте доказів, що вона була отримана відповідачем матеріали справи не містять. Водночас, як зазначалася вище, після закінчення строку дії попередньої картки відповідачем не було здійснено жодних операцій з використанням кредитної картки (надана позивачем виписка по рахунку позичальника, картка № НОМЕР_1 станом на 27.04.2020 року).

За такого, враховуючи те, що з позовом банк звернувся 16.04.2020 року, тобто поза строком позовної давності, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Інші доводи відповідача не підлягають обґрунтуванню, оскільки, враховуючи п.1 ст. 6 Конвенції, обов`язок обґрунтовувати рішення суду, не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню на користь позивача й понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30.11.2020 року.

Суддя Л.В. Лузан