Ухвала

Іменем України

16 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 759/11557/20

провадження № 61-15773ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, заінтересована особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації.

Заява мотивована тим, що він, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і даний факт підтверджується посвідченням ліквідатора ЧАЕС серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2019 року. Факт того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, як ліквідатор ЧАЕС з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року визнано державними органами і додатково підтверджується: трудовою книжкою від 10 червня 1969 року; довідкою № 31 від 26 березня 1998 року; талоном замовника від 04 травня 1986 року; витягом з наказу № 23км від 30 квітня 1983 року; маршрутним листом травень 1986 року; бухгалтерською довідкою № 94 від 10 вересня 1998 року. Оскільки він військовозобов`язаний, то мав військовий квиток серії НОМЕР_2 від 31 жовтня 1969 року. Також, зазначає, що він є інвалідом 2 групи і його захворювання (інвалідність) пов`язані з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до догляду МСЕК серії КИЕ-1 № 027757 від 01 серпня 2001 року, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (70 %) серії КИЕ-1 № 027757 від 01 серпня 2001 року і експертним висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної Ради для засвідчення осіб, які постраждали в результаті аварії на ЧАЕС на засіданні № 11/98 від 23 червня 1998 року. Його стан здоров`я постійно погіршується про що свідчать медичні документи: витяг із історії хвороби № 6384 від 31 грудня 2014 року; витяг із історії хвороби № 1747 від 10 квітня 2000 року; витяг із історії хвороби № 2978 від 19 червня 2001 року; витяг із історії хвороби № 3954 від 31 липня 2002 року; виписний епікриз із історії хвороби № 1288 від 09 серпня 2000 року; виписний епікриз із історії хвороби № 1318 від 07 серпня 1998 року; виписний епікриз із історії хвороби № 411 від 03 квітня 1998 року; виписний епікриз із історії хвороби № 1288 від 09 серпня 2000 року. Він є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 23 грудня 1998 року.

Згідно інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 29 березня 2017 року № 01.1-14/561-1 та № 01.1-14/561 метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих створювались формування цивільної оборони до яких залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань цивільної оборони всі громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1990 роках, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості. Архівні документи по цивільній обороні мали термін зберігання 3-5 років і потім або знищувались або взагалі були відсутні оскільки не відносились до основної діяльності підприємств.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт залучення його до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судові рішення мотивовані тим, що судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17.

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій проігнорували факт того, що заявник просив встановити факт, а не статус інваліда війни.

Заявник вважає, що розгляд заяв про встановлення факту відноситься до цивільного судочинства. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення заявника до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС необхідно йому потім для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Іншим шляхом встановити вказаний факт не можу у зв`язку зі знищенням документів і/або відсутністю в архівах.

Крім того, заявник просить врахувати судову практику у подібних правовідносинах, викладену у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі № 754/15214/19 та від 30 липня 2020 року у справі № 754/6672/20, рішенні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року у справі № 188/795/20, рішенні Менського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2020 року у справі № 738/755/20, рішенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 697/1146/20, рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у справі № 759/11129/20, рішенні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 401/1705/20.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 рокунеобхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Даний закон набрав чинності 08 лютого 2020 року. Касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку 18 червня 2020 року, тобто після набрання чинності вказаним законом, а відтак під час вирішення питання про прийняття даної касаційної скарги до розгляду суду слід керуватися положеннями процесуального законодавства, чинного станом на день подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Судом встановлено, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і даний факт підтверджується посвідченням ліквідатора ЧАЕС серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 2019 року. Факт того, що він брав участь ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, як ліквідатор ЧАЕС з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року визнано державними органами і підтверджується доказами.

З урахуванням вищезазначеного, просив встановити факт залучення його до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з ЧЕС з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Верховним Судом наразі сформована усталена судова практика у справах за заявами фізичних осіб про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони, зокрема у постановах від 27 березня 2019 року в справі № 310/8703/17, від 19 листопада 2019 року в справі № 758/1149/18, від 18 вересня 2019 року в справі № 569/5187/19, від 25 вересня 2019 року в справі № 310/8705/17, від 15 січня 2020 року в справі № 482/2312/18.

Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність особи до інвалідів війни.

У випадку якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що він звернувся до суду не із заявою про встановлення факту належності до інвалідів війни, на правильність висновків судів не впливає, оскільки правове значення має не лише який факт просить встановити особа, а і мета встановлення такого факту.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик