Справа № 524/1257/19
Провадження № 2/524/110/20
23.11.2020 Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі: головуючого судді - Андрієць Д.Д., за участю секретаря - Кулинич М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не надсилав. Відповідач надав суду відзив. В судовому засіданні було встановлено, що в порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України відповідачем не було долучено документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Судом було роз`яснено відповідачу необхідність виконання вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України та оголошено перерву в судовому засіданні. Станом на 23.11.2020 суду не було надано відомості про виконання відповідачем вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України.
15.01.2020 відповідач надіслав суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
ОСОБА_1 станом на 01.04.2019 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.
Відносини, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 2189-VIII наведені у ньому терміни вживаються в такому значенні: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
В ст.2 Закону № 2189-VIII визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно із п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Виконавцями послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води(п.п.3,4 ч.2 ст.6 № 2189-VIII)
Згідно із п.5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В ч.1 ст.256, 257, 264, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Доказів, які б підтверджували те, що відповідач не отримував послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, суду надані не були.
Враховуючи те, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а також те, що факт існування заборгованості не був спростований відповідачем, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.
Разом із тим, суд враховує заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.
Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що АТ «Полтаваобленерго» заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги за період з січня 2012 року по квітень 2019 року. Із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся в лютому 2019 року.
Отже, суд відзначає, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості нарахована за період, який перевищує загальну позовну давність.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.
Відтак, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в поставі від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, суд вважає, що подання АТ «Полтаваобленерго» заяви про видачу судового наказу у 2018 році не свідчить про переривання позовної давності.
Також, на переконання суду, стягненню підлягають 3% річних та індекс інфляції в сумі 1098,45 грн та 4167,83 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1558,84 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 74,16%
Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.
В іншій частині вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії судові витрати в сумі 1558,84 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць