ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/373/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Приступи Д.І. від 13 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що з 24.01.1993 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період сімейного життя вони з дружиною займались підприємницькою діяльністю, придбали автомобіль, право власності на який було зареєстровано на ім`я дружини ОСОБА_2 і який дружина згодом відчужила їх сину без його на те згоди.

На цей час значно погіршився його стан здоров`я, позивач має важкі хвороби, регулярно проходить стаціонарне лікування, потребує постійного підтримуючого лікування та додаткового лікування в період загострення хвороб, живе лише на невелику пенсію, яку витрачає на придбання ліків. З січня 2016 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, пенсія по інвалідності виплачується в невеликому розмірі, інших доходів він не має.

Згідно договору дарування від 14.04.2017 року ним було подаровано сину ОСОБА_3 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 для ведення бізнесу, яке згодом згідно договору купівлі-продажу від 06.03.2018 року він продав своїй тещі ОСОБА_4 . Також у 2017 році ОСОБА_1 подарував сину ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

На даний час він проживає один в квартирі АДРЕСА_3 , яка була йому подарована матір`ю. Змушений був продати власний автомобіль з метою оплатити вартість лікування.

Відповідачі займаються підприємницькою діяльністю, в них залишилися активи, які були спільно нажиті, проте жодної допомоги позивачу не надають.

Тому просив стягнути аліменти на його утримання з ОСОБА_2 в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку (доходу) пожиттєво та з ОСОБА_3 в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу) пожиттєво на його утримання як непрацездатного батька.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов. На думку апелянта, суд не врахував, що за час перебування у шлюбі він став непрацездатним та набув інвалідність, потребує матеріальної допомоги, так як вимушений постійно лікуватися. Щомісячні витрати на його утримання (оплата лікування, харчування, сплата комунальних платежів) значно перевищують встановлений законом прожитковий мінімум та його пенсію.

Суд не дослідив, чи достатній для його утримання цей дохід в цілому, в сукупності з його витратами, необхідними для життєздатності, враховуючи витрати на лікування.

Доходи ОСОБА_2 є значними та дозволяють їй сплачувати аліменти на утримання колишнього чоловіка, який потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, його син ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю, середньорічний дохід його за період з 01.01.2010 року по 16.06.2018 року становить 50000-70000 грн., має у власності два транспортних засоби Toyota Prado 2008 року випуску та Volkswagen Transporter 2008 року випуску. Крім того, апелянтом було подаровано сину два об`єкти нерухомості - квартиру та нежитлове приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю.

Вважає, що ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати його як непрацездатного батька, що потребує матеріальної допомоги.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідачів просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід частково скасувати.

Так, встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 - шлюб розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.11.2018 року.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача та відповідачки ОСОБА_2 .

Позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, проживає одиноко. Єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, відповідачі не надають йому матеріальної допомоги.

Позивач не був позбавлений батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_3 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доходи позивача забезпечують йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому він не є особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.4 ст. 75 СК України. Крім того, відповідачі перебувають у скрутному матеріальному становищі і не спроможні сплачувати аліменти на утримання позивача.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивача є обґрунтованими.

Так, правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, за змістом наведеної норми право на утримання (аліменти) від другого з подружжя має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня 2019 року - 1497 гривень, з 01 липня - 1564 гривні, з 01 грудня -1638 гривень.

Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 36216 від 11.06.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в цьому управлінні Пенсійного Фонду і отримує пенсію в розмірі 1818,61 грн. (а.с.15).

Отже, суд першої інстанції правильно констатував, що позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, більшому прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання позивача суперечать наведеним нормам матеріального права і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Водночас, відмовляючи у позові щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Так, правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України.

Згідно з статтею 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За змістом статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

При цьому обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, лише в тому разі якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Вони також звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Отже, виходячи з системного аналізу статей 202, 204, 205 СК України, апеляційний суд констатує, що за законом лише дві обставини є підставою для звільнення дітей від обов`язку утримувати матір, батька. Обов`язок повнолітніх дітей надавати батькам матеріальну допомогу, які її потребують, визначено імперативною нормою закону (ч.1 ст. 202 СК) і жодним чином не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

В свою чергу ці обставини, а також сімейний стан дочки (сина), можливість отримання батьками матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків, слід враховувати при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків.

Встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатним внаслідок інвалідності ІІ групи загального захворювання, встановленої повторно з 30.01.2019 року безтерміново.

З приводу наявних хронічних хвороб позивач періодично проходить стаціонарне лікування у Хмельницькому обласному кардіологічному диспансері, Хмельницькій міській лікарні, згідно представлених епікризів йому рекомендовано довготривалий прийом значної кількості лікарських препаратів.

Позивач отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю ( 1818,61 грн. станом на 11.06.2018 року), інших джерел доходу не має.

З врахуванням наведених обставин, попри те, що розмір пенсії позивача є більшим за встановлений прожитковий мінімум, вона з очевидністю не може покрити усі необхідні витрати позивача на лікування, харчування, оплату комунальних послуг, а отже, останній потребує матеріальної допомоги.

Позивач проживає одиноко, відповідач є його єдиним сином, а відтак він позбавлений можливості отримувати матеріальну допомогу від інших дітей, своїх батьків, не отримує жодної матеріальної допомоги від колишньої дружити, відповідачки у справі ОСОБА_2 .

Підстави, визначені ч.1 ст. 204 СК України для звільнення відповідача ОСОБА_3 від обов`язку утримувати батька, відсутні.

ОСОБА_3 є повнолітнім, має дохід від підприємницької діяльності згідно поданих декларацій за 2017-2018 роки - по 25000 грн., має у власності два транспортні засоби - Toyota Prado 2008 року випуску та Volkswagen Transporter 2008 року випуску.

За договором від 14.04.2017 року (а.с.37-38) позивач подарував сину нежитлове приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю в АДРЕСА_1 , яке останній продав 06.03.2018 року ОСОБА_4 (а.с.32). Як ствердив в апеляційному суді представник відповідача, остання доводиться ОСОБА_3 тещею.

Водночас ОСОБА_3 є інвалідом дитинства ІІІ групи та отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю в сумі 1497 грн. Потребує інсулінотерапії та планових госпіталізацій (а.с.98,103).

На його утриманні знаходяться малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також новонароджений син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_6 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

ОСОБА_3 отримує субсидію, розмір якої на 2019 рік по квітень включно склав 1894,50 грн.

З врахуванням усіх наведених вище обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 1/12 частки доходів останнього.

Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року в частині відмови у позові до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_5 ) аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.11.2018 року.

В решті вимог до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

А.М.Костенко