Дата документу 20.02.2020
Справа № 937/9620/19
Провадження № 2/937/843/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд у складі:
головуючого - судді Редько О.В.,
за участю секретаря Колеснікової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . З 1997 року за вказаною адресою зареєстроване місце мешкання відповідача ОСОБА_2 , який є сином позивача. Відповідач після одруження мешкав за іншою адресою. На теперішній час відповідач знаходиться за межами України, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в приміщенні немає.
Позивач у судове засідання не з`явилась. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовну заяву, в разу неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило.
Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 20.03.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної контори Володіною О.С., реєстрований номер № 972, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 /а.с.7/.
Крім того, право власності ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» /а.с.7 зв./ та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.8/.
Згідно довідки голови Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №2068/1 від 04.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мешкає одна. ОСОБА_2 з 2010 року за вказаною адресою не мешкає /а.с.9/.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном».
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».
Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 71 ЖК України «Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами» при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов позивача до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Керуючись ст. ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10,11, 14, 60, 141, 209, 229, 247, 263, 265, 273, 279-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Редько