"02" березня 2020 р.
Справа № 642/1069/19
Провадження № 2/642/401/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Гримайло А.М., за участі секретаря Конєвої А.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , будучи онуком померлої фактично прийняв спадщину (копія паспорту ОСОБА_1 . Так як, його мати ОСОБА_3 - дочка спадкодавця померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Інших спадкоємців не має. Спадщина складається з домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належало його родині на підставі рішення народного суду 5-ї дільниці м. Харкова від 29/ІХ-І 1928 року. Рішенням народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Харкова по справі № 2-163 від 17.03.1952 року вищевказане домоволодіння належало на праві особистої власності (копія рішення суду від 17.03.1952 р. додаток № 14): ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 4/25 або 8/50 частки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 25/50 або Ѕ частки, ОСОБА_6 , 1866 року народження 17/50 частки. Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 її син, ОСОБА_5 , фактично прийняв 17/50 частини спадщини, але юридично не оформив, так як 06.12.1944 року загинув на фронті Вітчизняної війни. На підставі рішення народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Харкова по справі № 2-163 від 17.03.1952 року 2-ю Харківською міською державною нотаріальною конторою 14.03.1953 року видано свідоцтво про право на Ѕ частину спадщини, яка належала ОСОБА_5 , в рівних частинах його дружині - ОСОБА_4 та його дочці ОСОБА_7 , тобто по ј кожній. Крім того дружина та дочка фактично прийняли, будучи спадкоємцями першої черги 17/50 частини спадщини, які залишилися юридично не оформлені ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 спадщину фактично прийняла її дочка, ОСОБА_8 , так як на день смерті була зареєстрована та мешкала в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_9 29.03.1996 року спадщину фактично прийняла її дочка, ОСОБА_10 , так як на день смерті мешкали в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю з власником зазначеного домоволодіння: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зі своє родиною. Інших спадкоємців, окрім ОСОБА_10 , після смерті її матері, які могли б фактично прийняти спадщину не має, тобто не зареєстровані та фактично не мешкали в спадковому домоволодінні на день смерті спадкодавця.

12.06.2019 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив встановити юридичний факт того, що після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину фактично прийняв її онук - ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 1266 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка складається з домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач з`явився, уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, 13.05.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення зазначеного позову заперечує в повному обсязі, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено, що він проживав в момент смерті ОСОБА_2 в спірному домоволодінні, доказів того, що позивач був зареєстрований в спірному домоволодінні матеріали справи не містять і до суду не надані, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , підтвердили, що ОСОБА_1 з дитинства разом з матір`ю та бабусею проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом одружився та проживав деякий час окремо, а потім знову з дружиною та дитиною переїхали у вищезазначений будинок та на момент смерті матері та бабусі проживали разом.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 видане 25.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної Харківського міського управління юстиції.

ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами: копією паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_17 (в народжені ОСОБА_17 ) серії НОМЕР_3 Палацом новонароджених від 23.12.1987 року, свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 , видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, копією свідоцтва про народження ОСОБА_18 серії НОМЕР_5 , виданого від Ленінським р/б ЗАГС від 04.05.1970 року.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_19 - дочка спадкодавця, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_20 серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 25 грудня 2013 року.

Рішенням народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Харкова по справі № 2-163 від 17.03.1952 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві особистої власності: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 4/25 або 8/50 частки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 25/50 або Ѕ частки, ОСОБА_6 , 1866 року народження 17/50 частки.

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.11.1951 року серії НОМЕР_7 , її син, ОСОБА_5 , фактично прийняв 17/50 частини спадщини.

На підставі рішення народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Харкова по справі № 2-163 від 17.03.1952 року 2-ю Харківською міською державною нотаріальною конторою 14.03.1953 року видано свідоцтво про право на Ѕ частину спадщини, яка належала ОСОБА_5 , в рівних частинах його дружині - ОСОБА_4 та його дочці ОСОБА_7 , тобто по ј кожній.

Крім того дружина та дочка фактично прийняли, будучи спадкоємцями першої черги 17/50 частини спадщини, які залишилися юридично не оформлені ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого Харківським міським ввідділом реєстрації актів цивільного стану від 20 липня 1992 року, спадщину фактично прийняла її дочка, ОСОБА_8 , так як на день смерті була зареєстрована та мешкала в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого Харківським відділом реєстрації актів громадянського стану від 01.04.1996 року, фактично прийняла її дочка, ОСОБА_10 , оскільки на день смерті мешкали в спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю з власником зазначеного домоволодіння: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зі своє родиною, що підтверджується копією довідки від 16.07.2000 року виданої вуличним комітетом № 14. Інших спадкоємців, окрім ОСОБА_10 , після смерті її матері, які могли б фактично прийняти спадщину не має, тобто не зареєстровані та фактично не мешкали в спадковому домоволодінні на день смерті спадкодавця.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оскільки встановлення факту постійного проживання породжує для позивача юридичні наслідки, а саме необхідно йому для оформлення спадщини, та встановити даний факт іншим шляхом, а ніж звернутися до суду за судовим захистом є неможливим, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про встановлення факту постійного проживання.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або з законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1258 ЦК України).

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи покази свідків та досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що він є спадкоємцем за законом померлої ОСОБА_21 , спадщину фактично прийняв у передбачений законом термін, тому за ОСОБА_1 може бути визнано право власності в порядку спадкування за законом, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13,77, 78, 80, 81, 263, 265, 293, 294, 315 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1258, 1264 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що після смерті ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину фактично прийняв її онук - ОСОБА_1 , яка складається з домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , іпн НОМЕР_10 ) на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02.03.2020.

Суддя - А.М. Гримайло