Справа № 464/2249/20
пр.№ 2/464/952/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Мерза Д.С.

справа № 464/2249/20

учасники справи

за первісним позовом:

позивач публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»

відповідачі: ОСОБА_1

ОСОБА_2

вимоги: стягнення заборгованості за кредитним договором

за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_2

відповідач публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»

вимоги: визнання припиненим зобов`язання за договором поруки

представники учасників справи:

позивача - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

Обставини справи

Позивач ПАТ АТ «»УКРГАЗБАНК» у квітні 2020 року звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просить солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 21 508,71 доларів США, пеню в розмірі 371 496,09 гривень, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 481,01 гривень. На обґрунтування позовних вимог покликається на невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 107-р від 10 серпня 2007 року та договором поруки від 10 серпня 2007 року.

Ухвалою суду від 19 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 діє у справі через свого представника - адвоката Попович Н.І. та відповідач ОСОБА_2 діє через свого представника - адвоката Орлова Ю.С., якими подано відзиви на позов. У таких просять відмовити у задоволенні позову з підстав зміни позивачем умов основного зобов`язання згідно з рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 червня 2015 року про стягнення заборгованості, погашення такої відбулося за рахунок реалізації майна ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_1 . Тому нарахування позивачем заборгованості, пені та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання є неправомірним.

Від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 його представником подано зустрічний позов, прийнятий судом та об`єднаний з первісним, в якому просить визнати таким, що припинено зобов`язання ОСОБА_2 за договором іпотеки від 10 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник), предметом якого (договору поруки) є зобов`язання ОСОБА_2 перед ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору № 107-р від 10 серпня 2007 року та несе із позичальником солідарну відповідальність.

Відповідачем за зустрічним позовом ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» подано відзив, в якому просить у зустрічному позові відмовити, оскільки умови кредитного договору дають право банку нараховувати відсотки та неустойку відповідно до його умов і після дострокового стягнення суми кредиту.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» первісний позов підтримав, а проти зустрічного заперечив.

Представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 первісний позов заперечили, останній просить зустрічний позов задоволити.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 серпня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником прав та обов`язків якого являється позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №107-р, згідно з яким позичальнику ОСОБА_1 було надано кредит, шляхом відкриття невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 77000 доларів США по 09 серпня 2019 року зі сплатою 12,5 % річних.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відтак, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником прав та обов`язків якого являється позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки від 10 серпня 2007 року.

У ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів (ч.2).

З урахуванням даної норми закону рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 червня 2015 року у справі № 464/6878/14-ц за позовом банку ухвалено рішення про солідарне стягнення з відповідачів 40019,25 доларів США, що еквівалентно 847207,52грн., а також 31554,62 грн заборгованості, розрахованої станом на 24 листопада 2014 року, по кредитному договору №107-р від 10 серпня 2007 року.

За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач за первісним позовом покликається, що за рахунок реалізації власності ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 13 вересня 2019 року заборгованість згідно з судовим рішенням повністю погашена. Указане визнається представниками відповідачів за первісним позовом та у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення станом на 24 лютого 2020 року заборгованості, яка складається з наступного:

21 508,71 доларів США - сума донарахованих відсотків за період з 25 листопада 2014 року по 12 вересня 2019 року (п.3.1.7 кредитного договору);

177 214,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25 лютого 2019 по 12 вересня 2019 року; 194 282,02 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів в межах строків позовної давності, визначеною ст.258 ЦК України, за період з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2020 року (п.п.3.3.4, 5.3 кредитного договору);

38 744,80 грн - 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 25 лютого 2017 року по 24 лютого 2020 року; 55 736,21 грн - 3 % річних за прострочення сплати кредиту за період з 25 лютого 2017 року по 12 вересня 2019 року (ст.625 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування відсотків та пені поза межами дії договору є безпідставним.

Указані висновки щодо вибору і застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Наведеним спростовуються доводи банку щодо можливості стягнення відсотків та пені відповідно до умов кредитного договору, оскільки строк зобов`язання змінено ним на власний розсуд шляхом пред`явлення позову в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Наведене свідчить про безпідставність вимог про стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором.

Натомість розрахунок 3 % річних у відповідності до ст.625 ЦК України, здійснений позивачем, іншою стороною не заперечено та не спростовано, а тому такий приймається до уваги.

За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, чинними на час виникнення спірних правовідносин (подальші редакції є подібними), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, здійснивши право на дострокове повернення кредиту та звернувшись з позовом до суду, по якому 25 червня 2015 року прийнято рішення та таке дострокове стягнення, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України банк у шестимісячний строк повинен був звернутись до суду та пред`явити вимоги до поручителя, чого останнім зроблено не було.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором (п.5.1 договору поруки) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

За таких обставин кредитором пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 (як шестимісячний, так і річний строки), тому договір поруки є припиненим. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Розглядаючи вимоги за зустрічним позовом, суд враховує наступне.

Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Способи захисту цивільного права та інтересів судом передбачені ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Спосіб захисту «визнати таким, що припинено зобов`язання ОСОБА_2 за договором іпотеки від 10 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник), предметом якого (договору поруки) є зобов`язання ОСОБА_2 перед ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору № 107-р від 10 серпня 2007 року та несе із позичальником солідарну відповідальність» не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права.

Для реального відновлення порушеного права позивач за зустрічним позовом мав би звернутися із позовом про визнання поруки припиненою, водночас таку позовну вимогу не пред`явив. Слід звернути увагу на те, що обґрунтування зустрічного позову не містить таких саме щодо заявлених вимог, а є тотожними відзиву на позов.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а отже позов про визнання припиненим зобов`язання за договором поруки із заявленими вимогами задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту. Такий висновок суду щодо відмови у позові при заявлені невірного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові Великої Палати від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Виходячи із наведених норм права та обставин справи, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням (ст.89 ЦПК України), суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову - стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 481,01 грн. розрахованих згідно із ст.625 ЦК України. У зустрічному позові слід відмовити. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду.

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 1501,70 грн судового збору. Витрати за зустрічним позовом, в якому відмовлено задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Первісний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 481,01 грн.

У решті позовних вимог первісного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» 1501,70 грн судового збору.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , поданого його представником - адвокатом Орловим Ю.С., до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про визнання припиненим зобовязання за договором поруки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», , м.Київ, вул.Єреванська, 1

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2020 року.

Суддя О.В.Тімченко