Дата документу 16.04.2020 Справа № 337/6021/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1346/20 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Є.У.№ 337/6021/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 році ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частки заробітної плати відповідача, посилаючись на те, що останній ухиляється від своїх обов`язків, визначених ст.ст.180,84 СК України.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.12.2018 до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, щомісячно, починаючи з 19.12.2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, закрити провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору. Зазначає, що на виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини передав позивачці 13 800 доларів США на придбання житла для дитини, що підтверджується відповідною розпискою. Зазначена розписка, на думку відповідача, у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України і ч.1 ст.189 СК України є договором про сплату аліментів на дитину, а отже відсутні підстави для стягнення з нього будь-яких додаткових платежів. Визначаючи розмір аліментів, суд не врахував знаходження на його утриманні ще однієї дитини.

Копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2020 року про відкриття провадження у справі отримано позивачем 01.04.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2014 року по січень 2018 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач ОСОБА_2 .

Дитина знаходиться на утриманні матері, яка до звернення до суду з позовом не працювала, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною та також потребувала матеріальної допомоги, яку ОСОБА_2 у добровільному порядку не надавав.

Відповідач є батьком іще однієї дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якого у добровільному порядку щомісячно сплачує аліменти по 2 000 грн. на користь третьої особи ОСОБА_3 , що не оспорювало ся сторонами у суді.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 27 Конвенції про права дитини встановлює право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно зі ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Установивши, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною та також потребувала матеріальної допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму, стан здоров`я і матеріальне становище сторін, дитини, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, зі слів працює в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», має постійний та регулярний заробіток у вигляді заробітної плати, довідку про розмір своїх доходів не надав, наявність у відповідача іншої дитини, на утримання якої він сплачує аліменти у добровільному порядку, будь-які стягнення за виконавчими листами з нього не провадяться.

За вказаних обставин посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не враховано, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами укладався договір про припинення права на аліменти, а отже між сторонами відсутній предмет спору, є неспроможними.

Відповідно до копії розписки від 04.04.2018 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 13 800 доларів США, що за курсом НБУ становило 363 354 грн., зобов`язалася забезпечити сина нерухомістю та не пред`являти позови про стягнення аліментів (а.с.84).

Згідно ст.190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується.

Зважаючи на те, що позивачка заперечувала факт отримання будь-яких грошових коштів від ОСОБА_2 , договір нотаріально не посвідчений, дозвіл органу опіки і піклування на його укладення не надавався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він є нікчемним та не породжує правових наслідків.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.220 ЦК України є безпідставними, оскільки з позовом про визнання дійсним відповідного договору ОСОБА_2 не звертався, доказів ухилення позивачки від нотаріального посвідчення договору суду не надавав.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції на підставі встановлених обставин справи і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хотицькогорайонного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: М.С.Гончар

Г.С.Подліянова