Справа № 444/3186/19
Провадження № 2/444/341/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мокротинської сільської ради Жовквського району Львівської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Головач Орислава Романівна про визнання права власності на нерухоме майно, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними права власності на нерухоме майно.

Свої позовні вимоги, мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Після їх смерті залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_2 .

30.03.1991 року ОСОБА_2 склав заповіт згідно якого все майно заповів Позивачу.

ОСОБА_3 заповіту не складала.

Довідкою Мокротинської сільської ради від 19.06.19р. стверджується, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 до дати його смерті і вели спільне господарство.

Довідкою Мокротинської сільської ради від 11.07.2019р.№ 454 стверджується, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 до дати її смерті і вели спільне господарство.

Із свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 29.01.1991р. вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 19.06.2019 року № 404 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_3 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Із свідоцтва про народження від 23.09.1970р. серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті батьків прийняв, однак через відсутність правовстановлюючого документа на будинок нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Просить задоволити позов.

Позивач в судове засідання не з"явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги просить задоволити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені.

Однак, відповідачем Мокротинською сільською радою, третьою особою Жовківською ДНК надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачів та розгляд справи у відсутності їх представників.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити, з наступних підстав.

З свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 12.06.2019 р. вбачається , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 12.06.2019 р. стверджується, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Свідченням того, що Позивач є сином померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 23.09.1970р.

Після смерті родичів Позивача залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_2 .

З пояснень Позивача вбачається, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30.03.1991 року ОСОБА_2 склав заповіт згідно якого все майно заповів мені.

ОСОБА_3 заповіту не складала.

Довідкою Мокротинської сільської ради від 19.06.19р. стверджується, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 до дати його смерті і вели спільне господарство.

Довідкою Мокротинської сільської ради від 11.07.2019р.№ 454 стверджується, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 до дати її смерті і вели спільне господарство.

Із свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 29.01.1991р. вбачається що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 19.06.2019 року № 404 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_3 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_1 проживав разом з своїми батьками до дати їх смерті то є таким, що спадщину прийняв.

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Таким чином, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ли право на 1/2 частину згаданого вище будинку кожен.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки його батьки такого права належним чином не зареєстрував.

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки, Позивач проживала зі своїм родичами на час їх смерті, фактично прийняла у користування спадкове майно, яке було зареєстроване в погосподарській книзі, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушеного права є визнання права власності на вказане у позові нерухоме майно.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 280-282, 354, ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК

Суддя: Мікула В. Є.