Постанова

Іменем України

25 лютого 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/3957/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Таращанського районного суду Київської області

в складі судді Зінкіна В.І.

від 16 грудня 2019 року

у справі №379/1007/18 Таращанського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський",

третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Форте",

про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський", Банк) про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10.04.2014 між ним та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір у вигляді заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслугвоування кредитів і Графіком платежів являє собою кредитний договір (далі - кредитний договір).

Вважав, що договір підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що йому, як споживачу кредитних послуг, не було надано належним чином повної інформації про умови кредитування; незаконно включено до умов кредитного договору сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості; відповідачем нав`язано та безпідставно включено до умов кредитного договору послуги зі страхування; включено умови щодо вирішення спорів, які виникають з кредитного договору, в третейському суді, тоді як на момент укладення договору третейським судам не були підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів; порушено його права, передбачені Законом України "Про захист персональних даних", оскільки п. 8 кредитного договору фактично позбавляє права відкликати заяву про обробку персональних даних.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам встановлених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, суд не взяв до уваги, що в позовній заяві позивач посилався на те, що працівники Банку з умовами кредитування його належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого було вручено кредитний договір з додатками до нього, які він не читаючи із-за дрібного шрифту підписав. За таких обставин, позивач вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підпис ОСОБА_1 на кредитному договорі свідчить про ознайомлення останнього з усією інформацією, яка міститься в договорі.

Суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив чи дійсно доводилася така інформація до споживача у вигляді довідки чи іншого належного документу, а лише зазначив у рішенні, що свою згоду на укладення договору позичальник підтвердив своїм підписом у договорі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на порушення відповідачем норм встановлених ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", помилково зазначивши, що свою згоду на страхування ОСОБА_1 надав в добровільному порядку.

Також, суд не звернув уваги на порушення Банком норм встановлених п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Крім того, суд не врахував, що відповідачем всупереч вимогам ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" незаконно включено до кредитного договору умови про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

За наведених обставин просив скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 16.12.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та третя особа своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з цією позовною заявою стало укладення 10 квітня 2014 року між ПАТ "Банк Михайлівський" та ОСОБА_1 кредитного договору, який, на думку позивача, суперечить положенням ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України "Про захист персональних даних", п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", а тому з підстав передбачених ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

За загальним правилом, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ст. 203 ЦК України щодо обсягу дієздатності, волевиявлення та спрямованості на реальне настання наслідків.

Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Графіком платежів та Довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту являють собою Договір про надання та використання платіжної картки (Договір про картку).

Відповідно до п. 1.1 Договору позичальник побажав, щоб на його ім`я було відкрито рахунок, що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору, номер рахунку зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділу 2 «Кредитний договір» ОП Заяви.

Згідно з п. 1.2. Договору позичальник побажав, надати йому кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту» Розділ 2 «Кредитний договір» ОП Заяви, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, а згідно п. 1.3. Заяви (оферти) - в день надання кредиту утримати з рахунку комісію за видачу кредиту в сумі 114,67 грн.

Згідно з п. 2 Заяви №200022649 основними параметрами заяви (оферти) є: 1. назва продукту - кредит готівкою 3,99; 2. рахунок клієнта - НОМЕР_2; 3. сума кредиту - 7644,67 грн; 4. строк кредиту: 1096 днів, з 10.04.2014 по 10.04.2017; 5. розмір процентної ставки за кредитом - 0,01% річних; 6. щорічна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 3,99%; 7. комісія за видачу кредиту: 1,5%; 8. сукупна вартість кредиту: 217,64% річних; 9. умови надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до п. 4.4 договору позивач погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про Картку будуть являтися Заява, Умови по картках та Тарифи по Картках, з якими він ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану Заяву, та/або в мережі Інтернет на сайті Банку www.mbank.kiev.ua та/або у відділеннях Банку.

Графіком платежів до кредитного договору № від 10.04.2014 встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 305,02 грн.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вірно встановлено судом, оспорюваний позивачем кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. Позивач своїм підписом в договорі підтвердив, що банк його письмово проінформував про всі умови кредитування, передбачені Законом України "Про захист прав споживачів".

До того ж судом першої інстанції правильно зазначено в мотивувальній частині рішення, що матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що ОСОБА_1 було введено в оману та роз`яснено інші умови кредитування, з якими останній ознайомився під підпис.

Крім того, як зазначає сам позивач в апеляційній скарзі, що він підписав кредитний договір, не читаючи його через дрібний шрифт, а тому таке, на його думку, свідчить про неналежне ознайомлення працівниками банку з умовами кредитування. Водночас, законодавцем визначено, що підставою для визнання кредитного договору недійсним є ненадання кредитодавцем споживачу інформації про кредитування, а не її неналежне надання, як зазначає сам позивач.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не перевірено обставин того, що інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не доводилася споживачу у вигляді довідки чи іншого належного документу спростовуються матеріалами справи (а.с. 13).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання кредитного договору недійсним, у зв`язку з включенням до нього умов про послуги страхування.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2014 між позивачем та ПрАТ «Страхова Компанія «Форте», від імені якого діє повірений ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору доручення №001 від 03.10.2013, укладено два договори добровільного страхування, а саме: договір від ризику неповернення банку наданого кредиту у разі втрати роботи (номер договору страхування NPR 200022649) та договір від нещасних випадків (номер договору страхування PMP 200022649).

Відповідно до п. 1.6 Заяви (оферти) позивач дав згоду на страхування ПрАТ «Страхова Компанія «Форте» в добровільному порядку. Згідно даного пункту позичальник просить Банк в безготівковому порядку, за рахунок наданого кредиту, списати з рахунку та зарахувати на користь ПрАТ «СК «Форте» суми страхової премії у розмірі 1080 грн та у розмірі 450 грн, що передбачено умовами вищевказаних договорів страхування.

Отже, умови про послуги страхування включені до кредитного договору на підставі договорів страхування, які у визначеному законом порядку недійсними не визнано.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного укладення договорів страхування на увагу судової колегії не заслуговують, оскільки дійсність даних договорів не є предметом спору.

Також, не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що умови щодо укладення договорів страхування, на думку позивача, були йому нав`язані, оскільки як правильно зазначено судом в мотивувальній частині рішення на підтвердження такої обставини позивач не надав належних доказів.

Таким чином, оскільки умови про послуги страхування включені до оспорюваного договору на підставі дійсних договорів страхування, підписаних позивачем, відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним за даних обставин.

Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а в матеріалах справи відсутні докази поважності пропуску такого строку, дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання недійсним договору, у зв' язку з порушенням Банком Закону України "Про третейські суди" та включення до умов договору сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягають до задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги порушення відповідачем норм, встановлених п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" та ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", в частині щодо встановлення сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки як вбачається з мотивувальної частини рішення суд першої інстанції визнав порушення прав позивача з цих підстав, але відмовив у зв`язку з пропуском строку позовної давності звернення до суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час перегляду справи апеляційним судом.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договорів недійсними без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай