ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/3013/20 Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/818/3803/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду від 01 червня 2020 року , за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив суд вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на рухоме майно тягач IVECO MAGIEUS д.н.з. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер ( VIN) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 та заборонити йому та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного рухомого майна та на майно, що розташоване за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .Також просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, інформація про яке міститься в офіційних джерелах інформації, а також грошові кошти, що можуть зберігатись в фінансових установах України, що належать ОСОБА_2 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду від 01 червня 2020 року заяву повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу , як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, за можливості задовольнити заяву про забезпечення позову і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказав, що має намір подати позовну заяву про стягнення боргу у розмірі 245921,00 грн., то у цій частині ухвала суду не відповідає дійсності, оскільки ним зазначено ціну позову. Щодо зазначення судом першої інстанції, що заява про забезпечення відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України не містить електронної пошти відповідачів, то згідно законодавства заявник зазначає за наявності, і це не відноситься до безумовно обов`язкової інформації.

Посилається на правові висновки Касаційного цивільного суду Верховного суду від 30.05.2019 у справі № 456/2438/17, та від 24.04.2019 у справі 369/13647/17 щодо зустрічного забезпечення, то судом незаконно та безпідставно було здійснено посилання на порушення з його боку вимог пп6 ч.1 ст.151 ЦПК України, так як у нього були відсутні наявні одночасно умови норми п.1 ч.3 ст.154 ЦПК України.

Зазначив, що суд послався на ст. 28 ЦПК України та вказав, що у договорі не визначено місце виконання договору оренди рухомого майна, а саме здійснення орендної плати. Проте, відповідно до п.4 ст.532 ЦК України якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, то виконання провадиться за грошовим зобов`язанням за місцем проживання кредитора, тобто у даному визначена підсудність справи за вибором позивача. Тому відповідно до п. 4 ст.532 ЦК України є Фрунзенський районний суд м. Харкова, так як адреса кредитора, тобто позивача знаходиться у юрисдикції даного суду. Згідно п.2.1.3 договору повернення орендованого напівпричепу за адресою:61066, м.Харків, вул. Проектна, 5, що також збігається з місцем проживання кредитора.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу про повернення заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам закону.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ст. ст. 149,150,151,152, 153 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Крім того, судова колегія звертає увагу на невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам п. п. 5-6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а саме заявником не вказана ціна позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Частиною 10 ст. 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У ч.4 ст.152 ЦПК України, передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи предметом майбутнього спору між сторонами було лише вирішення питання наявності боргу за договором оренди напівпричепа, при цьому у заяві відсутні посилання на докази про наявність такого боргу, не додано й самих доказів, що вимагає від суду з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, рівності сторін, ст. 12 ЦПК України, та співмірності заходів забезпечення позову, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, дотримуватися справедливого балансу прав та обов`язків сторін, який не передбачає можливості забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, що має необґрунтовані та невиправдані ризики для орендаря, які мінімально не виправдані з боку заявника. Відповідного зустрічного забезпечення від можливих збитків орендаря він необґрунтованого позову заявник до суду не надав.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не мають юридичного значення в контексті наведених норм цивільного процесуального права та обставин цієї справи, і тому висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.