КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/7445/16 Головуючий 1 інстанція -Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/824/6851/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики.

Разом з цим надійшла заява представника відповідачаОСОБА_2 - ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, в якій зазначає, що у вказаній вище справі ухвалами суду від 04.10.2016 року та від 06.10.2016 року було забезпечено позов і накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; приміщення АДРЕСА_6 ; приміщення АДРЕСА_7 ; квартиру АДРЕСА_8 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Ляхова Ігоря Олексійовича про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задоволено.

Скасувано заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, обране ухвалами Ірпінського міського суду Київської області від 04.10.2016 року та від 06.10.2016 року у справі № 367/7445/16-ц, в частині накладення арешту на:

-квартиру АДРЕСА_1 ;

-квартиру АДРЕСА_2 ;

-квартиру АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_4 ;

-квартиру АДРЕСА_5 ;

-приміщення АДРЕСА_6 ;

-приміщення АДРЕСА_7 ;

-квартиру АДРЕСА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції постановити нову, якою накласти арешт на вищевказане майно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність скасування заходів забезпечення позову та відповідні посилання чи обґрунтовані припущення про те, що скасування заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що майно на яке було накладено арешт, не належить відповідачу ОСОБА_2 і не належить на даний час, крім того не надано доказів, що воно підлягає передачі відповідачу, а тому позов не може бути забезпечено шляхом накладання арешту та таке майно.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Норми вказаної статті не конкретизують підстави, з яких заходи забезпечення позову можуть бути скасовані, однак аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що такими підставами можуть бути: вирішення спору по суті не на користь позивача, або коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 3 а.с. 190-203), зазначене вище нерухоме майно не належало відповідачу станом на 04.10.2016 року та 06.10.2016 року і не належить на даний час, а тому не надано доказів того, що воно підлягає передачі відповідачу, у зв`язку із цим позов не може бути забезпечено шляхом накладення арешту на таке майно.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованість доводів заявника та задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала районного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк