Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 214/5515/17-ц

провадження № 61-2295св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А .Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Івас Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року у складі судді Ткаченка А. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Барильської А. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Івас Груп» (далі - ТОВ «Івас Груп») про стягнення заробітної плати.

Позов обґрунтовано тим, що з 02 квітня 2012 року він працював у ТОВ «ІВАС ГРУП» на посаді майстра СЦБ. З 01 квітня 2014 року переведений на посаду начальника дільниці. Згідно з наказом № 21, за згодою сторін 19 квітня 2017 року трудові відносини припиненні. За час роботи йому було заборговано відповідачем заробітну плату у сумі 72148,00 грн. На письмову претензію від 27 квітня 2017 року № 2, яка була отримана відповідачем 23 травня 2017 року відповіді він не отримав. У зв`язку з чим, звернувся до Державної інспекції України з питань праці, які в свою чергу, видали доручення від 07 серпня 2017 року № 3835/4/4.3-ЗВ-17 та зобов`язали Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області провести перевірку ТОВ «ІВАС ГРУП» на предмет порушення трудового законодавства. За результатами якої було встановлено ряд порушень, у тому числі, щодо виплати та нарахуванню заробітної плати. Встановлено, що в бухгалтерському обліку відповідача не рахується заборгованість із заробітної плати перед позивачем. Як було пояснено спеціалістами Держпраці, відповідач сплачував частину заробітної плати не офіційно. Позивач вказав, що наявність заборгованості із заробітної плати підтверджена Протоколом зборів працівників ТОВ «ІВАС ГРУП» від 15 березня 2017 року та додатком до протоколу. Вважав, що відповідач визнав борг зі сплати заробітної плати. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 72148,00 грн та моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що позивачем не доведено, що існує заборгованість ТОВ «Івас Груп» із заробітної плати перед позивачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, судом не взято до уваги, не надано правову оцінку як належному та допустимому доказу - протокол загальних зборів та додатком до нього, яким визначено суму заборгованості із заробітної плати, яка є неофіційною. Судами проігноровано та не взято до уваги та не досліджено покази свідків. Вважав, що його Конституційне право на отримання заробітної плати є порушеним та підлягає захисту.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року ТОВ «Івас Груп» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що рішення судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що згідно з записами, що містяться у трудовій книжці АВ №319444 від 07 серпня 2006 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 02 квітня 2012 року він прийнятий на роботу ТОВ «ІВАС ГРУП» на посаду майстра СЦБ. 01 жовтня 2014 року переведений на посаду начальника дільниці. 19 квітня 2017 року згідно з наказом № 21 звільнений за згодою сторін.

Відповідно до штатного розпису ТОВ «ІВАС ГРУП» від 01 квітня 2016 року посадовий оклад начальника дільниці ОСОБА_1 складав 2050,00 грн, станом на 12 вересня 2016 року посадовий оклад начальника дільниці ОСОБА_1 складав 2050,00 грн, станом на 01 грудня 2016 року посадовий оклад начальника дільниці ОСОБА_1 складав 2050,00 грн.

Згідно з розрахунково-платіжних відомостей ТОВ «ІВАС ГРУП» за вересень 2016 року начальнику дільниці ОСОБА_1 належить до виплати 1650,25 грн, за жовтень 2016 року - 1650,25 грн, за листопад 2016 року - 1650,25 грн, за грудень 2016 року - 1650,25 грн.

Відповідно до реєстрів перерахування на рахунки отримувачів заробітної плати на ТОВ «ІВАС ГРУП», заробітна плата за вересень 2016 року ОСОБА_1 перерахована у розмірі 1650,25 грн, за жовтень 2016 року- 1650,325 грн, за листопад 2016 року - 1650,25 грн, за грудень 2016 року - 1650,25 грн.

Відповідно до довідки від 29 січня 2018 року № 19/01 ТОВ «ІВАС ГРУП» заборгованість із заробітної плати співробітнику ОСОБА_1 станом на 15 березня 2017 року складала 3323,36 грн за період січень-лютий 2017 року. Вказана сума боргу була виплачена 27 березня 2017 року шляхом перерахування на заробітну пластикову картку співробітника.

Відповідно до протоколу зборів працівників ТОВ «ІВАС ГРУП» від 15 березня 2017 року, було погоджено з присутніми працівниками та затверджено директором підприємства порядок оплати заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства ТОВ «ІВАС ГРУП» за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року включно, а саме: заборгованість із заробітної плати працівників на контрактній основі, а також звільнених з підприємства ТОВ «ІВАС ГРУП» за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року сплачується пропорційно від надходжень коштів із заборгованості перед підприємством згідно виставлених рахунків за 2016 рік (додається відомість заробітної плати ОСОБА_2 ).

З відомості заробітної плати додаток № 2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за підписом директора ТОВ «ІВАС ГРУП» ОСОБА_4 , заробітна плата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складала - вересень 15 830,00 грн, жовтень 8698,00 грн, листопад 36974,00 грн, грудень 82794,00 грн.

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01 вересня 2017 року № 6858-14/04 управління з питань праці Державної служби України з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області на виконання доручення Держпраці було проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ТОВ «ІВАС ГРУП». За результатами інспекційного відвідування встановлено порушення строків виплати заробітної плати, встановлено у відношенні ОСОБА_1 не дотримання вимог законодавства про працю в частині виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з даних бухгалтерського обліку, заборгованості з виплати заробітної плати за 2016-2017 роки за підприємством перед ОСОБА_1 не обліковується.

Відповідно до Акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 231/4.7-2 ТОВ «ІВАС ГРУП» встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади за згодою сторін з 20 квітня 2017 року (Наказ від 19 квітня 2017 року № 19). Остаточний розрахунок отримав з порушенням строків 21 квітня 2017 року (розрахунково-платіжна відомості № 000004 за квітень 2017 року), перераховано на особистий рахунок через банківську установу 21 квітня 2017 року, сума виданої заробітної плати становила 4566,55 грн. Працівник отримав остаточний розрахунок в повному обсязі, заборгованості із заробітної плати згідно даних бухгалтерського обліку не обліковується.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, належним чином оцінивши надані докази у справі, встановивши, що ОСОБА_1 отримав остаточний розрахунок у повному обсязі, заборгованість із заробітної плати не обліковується, що підтверджено Актом перевірки Державної служби України з питань праці (держпраці) Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, з урахуванням того, що позивачем доказів на підтвердження своїх вимог не надано, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), які з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев