Справа № 724/52/20
Провадження № 2/724/122/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Мельник М.В.

за участю сторін:

представника позивача: Гіждівського В.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_7.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Хотинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2020 року позивач Хотинська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просили визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що Хотинській міській раді відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві комунальної власності належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 ..

Згідно будинкової книги, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.01.2014 року та його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 13.01.2014 року, які не проживають за вказаною адресою з моменту їх реєстрації, тобто понад один рік без поважних причин, про що складено акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 03.12.2019 року представниками органу приватизації, що перебуває у комунальній власності Хотинської міської ОТГ.

Вказують, що відповідач зі своєю родиною жодного дня не проживав в даному будинку, не сплачував комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, поточний ремонт не здійснює і взагалі будинком не користується та не цікавиться його станом. Натомість відповідач зі своєю родиною проживає в Новоселицькому районі, більш точної адреси про їх місце проживання невідомо.

Зазначають, що право користування житловим будинком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили з моменту припинення ОСОБА_1 трудових відносин з Хотинським ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області ще в 2015 році, оскільки саме в 2015 році ОСОБА_1 був переведений з посади начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП України в Чернівецькій області на посаду заступника начальника слідчого управління ГУНП України в Чернівецькій області, з якої і звільнився та вийшов на пенсію, адже раніше вказаний будинок рахувався як службовий ОВС до моменту добровільної передачі в комунальну власність Хотинської міської ради.

Проте, починаючи з 2015 року ОСОБА_1 разом зі своєю родиною жодного дня не проживав в АДРЕСА_1 , так як постійно проживав і проживає на даний час в Новоселицькому районі, Чернівецької області де володіє майном, тобто члени родини ОСОБА_1 забезпечені житлом з надлишком. На квартирному обліку ні ОСОБА_1 та члени його родини, як особи, які потребували поліпшення житлових умов не перебували і не перебувають на даний час, та з відповідною заявою про це не звертались.

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_1 порушує право позивача Хотинської міської ради на вільне розпорядження і користування майном, оскільки міська рада позбавлена можливості передати майно особам з числа дітей, які позбавлені батьківського піклування і які перебувають на соціальному квартирному обліку при виконавчому комітеті Хотинської міської ради, чим створюють перешкоди у здійсненні права користування в розпорядження комунальним майном.

30.01.2020 року представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, зменшивши при цьому їх розмір, відповідно до яких просив визнати ОСОБА_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Підтримуючи вищевикладене, просять задовольнити уточнені позовні вимоги та визнати ОСОБА_1 , таким що втратив право користування житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

11.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене у відзиві, та просив викликати в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду пояснив, він приходить до будинку часто, займався проведенням ремонту житлового приміщення, облаштував подвір`я та будинок, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також приймали участь в будівельних та господарських роботах біля цього будинку. Також вказав, що викладене позивачем в позовних вимогах не відповідає дійсності, оскільки позивач зазначає що він не проживає в будинку по місцю реєстрації з 2015 року, однак дане житло було передано на баланс Хотинської міської ради лише в квітні місяці 2019 року спільним наказом № 241 від 10.04.2019 року Хотинської міської ради та Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області, а тому термін його не проживання у вказаному будинку в один рік, як на те вказує представник позивача відсутній.

Представник відповідача ОСОБА_6 . в судовому засіданні підтримав думку відповідача та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що його декілька разів просив ОСОБА_1 щоб він працював біля будинку по АДРЕСА_1 , а саме косив траву, вивозив мусор, викорчовував дерева, а ОСОБА_1 йому за це платив гроші. В будинок він не заходив, вважає, що будинок придатний для проживання. Вказав, що він часто прибирає прилеглу територію біля цього будинку і під час його прибирання там неодноразово був присутнім і ОСОБА_1 , він його там бачив і в цьому році і в минулому перед новим роком, восени та взимку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він прибирав територію від листя біля будинку по АДРЕСА_1 , замітав, обкопував дерева, стриг кущі, вивозив мусор, в будинок всередину не заходив, ОСОБА_1 йому платив за це гроші. Бачив як до будинку приїхав ОСОБА_1 із дружиною чи донькою, з ким саме йому невідомо, це було восени 2019 року. У будинку наявний електрогенератор, який постачав електроенергію до будинку.

Суд, вислухавши думку позивача, відповідача, його представника, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивачу Хотинській міській раді відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 187236961 від 01.11.2019 року на праві комунальної власності на підставі рішення «Про передачу об`єкта житлового фонду права державної власності у комунальну власність Хотинської міської ради» належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відповідного Витягу.

Згідно будинкової книги, яка наявна в матеріалах справи, в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 13.01.2014 року та його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 13.01.2014 року.

Відповідно до акту обстеження приміщення, будинку від 03.12.2019 року представниками органу приватизації, що перебуває у комунальній власності Хотинської міської ОТГ було складено відповідний акт, згідно якого в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 на час обстеження будинку будь-які особи, в тому числі члени сім`ї ОСОБА_1 відсутні. Будинок знаходиться в стані непридатному до проживання та більше п`яти років вказаний будинок не використовується для проживання.

Даний акт констатує, що тільки 03.12.2019 року, на час обстеження, яке проведене о 09:00 годині будь-які особи відсутні.

Жодних рішень про визнання вказаного житлового будинку не придатним для проживання позивачем суду не надано, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні.

Даних про те, що будинок оглядався всередині немає, посилань та свідків, які можуть підтвердити факт не проживання відповідача у вищевказаному житловому будинку відсутні.

Жодні свідки в судовому засіданні не підтвердили факт не проживання, відсутність відповідача ОСОБА_1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право комунальної власності є непорушним.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно положень статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Проте, як встановлено судом вказаний житловий будинок по АДРЕСА_1 був переданий на баланс Хотинської міської ради лише в квітні місяці 2019 року на підставі спільного наказу № 241 від 10.04.2019 року Хотинської міської ради та Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області, а тому суд вважає, що термін не проживання у даному будинку ОСОБА_1 в один рік, як на те вказує представник позивача відсутній та жодними іншими доказами суду не доведений.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю приїжджав до будинку в минулому році неодноразово, наймав людей для прибирання на прилеглій території біля будинку, за що платив їм кошти.

Вказаний факт, також був підтверджений в судовому засіданні і поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, як встановлено судом, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів не проживання відповідача ОСОБА_1 у вказаному будинку понад один рік, як не надано також і інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не проживав у вказаному будинку, як на те посилається представник відповідача з 2015 року, також вказане і спростовує пояснення свідків, які були надані в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Хотинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя: О.Г.Єфтеньєв