Справа № 219/8479/20
Провадження № 2/219/2880/2020
ЗА О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 листопада 2020 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
11.09.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2020. В належній позивачу квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка не відома позивачу. Зазначає, що перед купівлею цієї квартири вона її орендувала з серпня 2018 року у громадянки ОСОБА_3 , фактично в ній проживала зі своєю малолітньою донькою,і громадянку ОСОБА_2 особисто не знає, ніколи її не бачила та не спілкувалась. Відповідно до повідомлення голови ОСББ «Ювілейна, 32» ОСОБА_2 до 23.01.1996 була власником цієї квартири, але не знялася з реєстрації після відчуження її ОСОБА_4 шляхом договору дарування. Відповідач з 01.04.2014 виїхала до РФ, а тому не проживає за адресою реєстрації вже понад рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має і взагалі квартирою не цікавиться. З причин формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить позивачу, вона позбавлена реалізувати свої права як власника майна у повному обсязі, в тому числі оформити житлову субсидію.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.09.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що вона просить розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Кравченком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1311 (а.с.4-6).
Згідно з інформацією, що міститься в картці реєстрації особи (а.с.7), за адресою: АДРЕСА_1 з 14.01.1975 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується відповіддю Бахмутської міської ради (№ 4993 від 16.09.2020), що надійшла на запит суду 21.09.2020 (а.с.18).
Відповідно до акту про не проживання за місцем реєстрації, виданого 04.09.2020 головою ОСББ «Ювілейна, 32» ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані власник житла - ОСОБА_1 , її донька - ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї власника житла. Громадянка ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 14.01.1975, але фактично не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року, а саме з 01.07.2014, житлом не користується, витрат на його утримання не здійснює (а.с.8).
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Та обставина, що ОСОБА_2 не знята з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 не знята з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності.
Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з липня 2014 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Л.В.Шевченко