Справа № 444/2105/19
Провадження № 2/444/159/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.07.2011 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.07.2011 року в розмірі 124975 грн. 73 коп.,та сплачених судових витрат посилаючись на те, що відповідач звернувся до них з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н 25.07.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Стверджують, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, але відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованості не сплачує. Оскільки відповідач добровільно не сплачує заборгованості, то позивач змушений звернутися до суду. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним.Однак представник відповідача - ОСОБА_2 , подав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його та відповідача відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.07.2011 року ОСОБА_1 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погоджено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

З позовної заяви слідує, що відповідач отримав у користування кредитку «Універсальна» із сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вбачається, із виписки наданої позивачем, що за кредитною карткою відповідача встановлений кредитний ліміт 2000,00 гривень.

У відповідності до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Так у тексті позовної заяви зазначається, що «Умови і правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та складають договір про надання банківських послуг. У тексті анкети-заяви від 25.07.2011р. також є посилання та те, що позичальник має знайомитись із Умовами і правилами надання банківських послуг , а також тарифами Банку, розміщеними саме на сайті www.privatbank.ua

Проте, на підтвердження цих обставин Банком наданий текстовий витяг Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку без дати його прийняття із зазначенням розміщення його на іншому ресурсі, а саме: сайті https://privatbank.ua./terms/ .

Відомості про те, що саме такі істотні умови, а також тарифи діяли на момент подання і підписання позичальником анкети-заяви та були погоджені ним, вказані письмові докази не містять.

Матеріали справи не містять належного підтвердження про те, що саме у такій редакції , що надані позивачем витяг з Умов та правил розумів позичальник та ознайомився із ними і погодився на такі умови підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тій редакції щодо розміру та порядку розрахунку із сплати неустойки, що викладі у витягах із них, наданих позивачам до позовної заяви.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.07.2011 року, наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 16.07.2019 року має заборгованість в розмірі 118 547,78 грн., з яких: 43928.71 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31934.54 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 41984.53 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 700.00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн..

Як убачається із заявленого у позовній заяві вимоги заборгованість складається із тіла кредиту та неустойки. Вимоги щодо стягнення заборгованої суми нарахованих банком відсотків вказаний позов не містить.

Проте, у наданому позивачем розрахунку заборгованих сум вбачається, що до складу заборгованих сум із тіла кредиту включаються нараховані банком відсотки на поточну і на прострочену заборгованість за ставкою 30% річних за період із 7.09.2012р. до 1.09.2014р.; а із 1.09.2014 по 31.05.2015р.- за ставкою 34,8% ; із 1.04.2015р. - за ставкою 43,2%.

Будь-яких доказів на підтвердження погодженого із позивачем зобов`язання по оплаті процентів за встановленою кредитором ставкою та згодою позичальника на її підвищення у порядку, передбаченому п.1.1.3.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг позивач не надав.

При цьому, з цього ж розрахунку також вбачається, що відповідачем було сплачено банку заборгованість за тілом кредиту 883751,01 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 19037.52 грн., заборгованість по пені (штрафам), комісії 550.00 грн..

Не спростовує такий висновок, доводи позивача про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечував, що на думку позивача є достатньою підставою для стягнення із позичальника крім тіла кредиту до складу якого Банк відніс і нараховані ним відсотки за весь розрахунковий період, оскільки визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявкою.

Зміст виписки за період 01.07.2011р по 05.12.2019р. із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій, підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми і межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що наявним у справі розрахунком заборгованості, вбачається, що до складу заборгованого кредиту, що є розрахунковою величиною на яку здійснювались нарахування відсотків за користування кредитом включаються і суми нарахованих на попередній місяць відсотків та неустойки, які не сплачені позичальником, що суперечить змісту ч.1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, встановленої договором, якщо інше не становлено законом чи договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні обліково ставки НБУ.

Вимог про стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 25 липня 2011 року істотні умови договору, зокрема такі як ціна (тіло) кредиту, процентна ставка, умови щодо збільшення суми ліміту кредиту, строк кредиту не зазначено. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Такж, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту, стягнути в тому числі й складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.07.2011 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, надані позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку від 25.07.2011 року не містить будь-яких даних щодо погоджених сторонами істотних умов договору, зокрема, суми кредиту, ціни кредиту, умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, а також умови щодо розміру і порядку їх нарахування. Матеріали справи не містять підтверджень щодо погодженого між сторонами суми кредитного ліміту, договору щодо збільшення суми ліміту кредиту.

Окрім того, з огляду на мінливий характер Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, як на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови. А також, враховуючи, що ці умови прямо не передбачені, в анкеті-заяві позичальника про приєднання, яка безпосередньо підписана останнім, то лише цей факт може свідчити про відсутність прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.07.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

А роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

А тому до вказаних правовідносин також неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, надані банком анкета-заява, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 з аналогічних питань.

Суд враховує, що позичальник у межах кредитного ліміту 2000,00 грн. здійснював оплату товарів та послуг, які у добровільному порядку Банку повернуті, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 25.07.2011 року, наданого позивачем, станом на 16.07.2019 року, відповідачем було сплачено банку заборгованість за тілом кредиту 883751,01 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 19037.52 грн., заборгованість по пені (штрафам), комісії 550.00 грн..

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також те, що отриманий відповідачем кредит у розмірі 2000,00 грн. сплачений ним у повному обсязі, що слідує із залученого позивачем розрахунку заборгованості, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.07.2011 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.02.2020р.

Суддя: Мікула В. Є.