18.02.2020 Справа № 363/5087/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., при секретарі Дехтяренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якій просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107 та визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після тривалого проживання у зареєстрованому шлюбі створити міцну та дружню сім`ю сторонам не вдалося, оскільки у них виявилися різні погляди життя, ведення домашнього господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між сторонами припинено у 2017 році. Оскільки, відповідач на даний час не має власного житла, влаштовує сімейні сварки в присутності дітей, тому вона вважає занеобхідним визначити місце проживання дітей разом з позивачем. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

17 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107 та визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з дня народження дитини, ОСОБА_3 , працює один в сім`ї та всі кошти, що він отримує постійно передавав дружині ОСОБА_1 . Вона їх витрачала на власний розсуд, ніколи у ці справи, на що було потрачено кошти він не втручався. Таким чином, сумісне господарство на його думку вони ведуть і станом на день розгляду справи. ОСОБА_2 намагався зберегти шлюб, однак всі його спроби були марними. ОСОБА_5 не бажає збереження шлюбу, настроює їх дітей проти нього, має намір переїхати з дітьми до іншої країни, неодноразово залишала дітей з ним на декілька днів. Вказав, що бажає займатися вихованням дітей, турбуватися про них. На підставі викладеного, ОСОБА_2 змушений звернутися до суду із вказаним зустрічним позовом.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні первісну позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити. Раніше надавали письмовий відзив на зустрічну позовну заяву.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали повністю та просили його задовольнити, а у задоволенні первісного позову просили відмовити. Раніше надавали письмовий відзив на первісний позов.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні просила винести рішення по справі з урахуванням інтересів дітей, вказала, що маленьким дітям буде краще жити з їх матір`ю.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками.

Під час розгляду справи з`ясувалося, що сторонни однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.

За наявності таких обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , розірвати шлюб між сторонами, який зареєстровано 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107.

З службової характеристики від 05.12.2018 року виданої ТВО Командира роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з ОПБ) УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції видно, що ОСОБА_2 працює рядовим поліції роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з ОПБ) УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції, за місцем роботи характеризується позитивно.

З 08.01.2019 року ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору оренди квартири.

З висновку ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Бутеєць Р.С. від 09.01.2019 року вбачається, що 09.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області з приводу вжиття заходів превентивного характеру відносно дружини.

З довідки Департаменту патрульної поліції від 08.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 займає посаду співробітника Департаменту патрульної поліції та з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року отримав заробітну плату у розмірі 137 770, 73 гривень.

З довідки Виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 21.02.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2013 року вбачається, що власником квартири в якій зареєстровані сторони по справі та їх діти є ОСОБА_1 на праві приватної власності.

З висновку ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Срібного Я.Ю. від 05.03.2019 року вбачається, що 05.03.2019 року до сектору превентивної діяльності Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про вчинення відносно неї насильства в сім`ї її чоловіком ОСОБА_2 . В ході проведення перевірки звернення ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_2 проведено індивідуально - профілактичну бесіду та винесено офіційне застереження щодо недопущення вчинення ним протиправної поведінки.

З довідки Головного Управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України від 10.07.2019 року № 05-517 вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з 25.06.2010 року по 07.12.2018 рік та з 2010 року по 2018 рік отримала заробітну плату у розмірі 168 460, 08 гривень.

З акту обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ї від 02.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки, піклується про своїх дітей, створені хороші умови для виховання та проживання дітей, їх розвитку.

Також, в матеріалах цивільної справі наявний витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень по цивільній справі № 363/1836/19 з якого вбачається, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за участю сторін про стягнення аліментів на утримання дітей.

З службової характеристики начальника оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві видно, що ОСОБА_1 працює старшим інспектором сьомого відділу оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві майором податкової міліції, за місцем роботи характеризується позитивно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, а тому суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107.

Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева