Провадження № 2/201/756/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності, безвідповідальності та халатності по неприйняттю своєчасних дій, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

17.07.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності, безвідповідальності та халатності по неприйняттю своєчасних дій, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (а.с. № 4-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.07.2017р. позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, які були усунуті вчасно (а.с. № 63).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.09.2017р. відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. № 67).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 08.10.2016р., біля 20 год., під час сильної зливи, керуючи автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , рухався разом з донькою вгору по Селянському узвозу зі сторони вул. Мандриківська в сторону вул. Сімферопольська та в районі будинку № АДРЕСА_1 «А» АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 наїхав правим переднім колесом на каналізаційний колодязь, під час чого його кришка обернулась та вдарила у дно його авто. Внаслідок цього удару автомобіль позивача перевернувся на дах, зачепивши при перевороті автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у цей час у зустрічному напрямку. Під час обстеження ділянки вулично-шляхової мережі було встановлено, що в каналізаційній ямі була пошкоджена обойма, на якій закріплюється люк. Внаслідок тривалого використання в пошкодженій обійми, каналізаційний люк також зазнав механічних пошкоджень (відламані опори люка). Всі ці пошкодження каналізаційного колектору, що своєчасно не були усунуті уповноваженими особами КП «Дніпроводоканал», призвели до дорожньо-транспортної пригоди з механічними пошкодженнями двох транспортних засобів. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпро від 13.02.2017р. визнано посадову особу КП «Дніпроводоканал» ДМР ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. Дана постанова була залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2017р.

Вартість матеріальних збитків завданих позивачу як власнику транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди 08.10.2016р., відповідно до звіту № 13-10-16-2В від 26.02.2017р. складає 53 556грн.95коп. На проведення незалежного автотоварознавчого дослідження позивачем понесено витрати у розмірі 1000грн. Крім, майнової шкоди внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу та його 11 річній донці завдано моральної шкоди, яка полягає у отриманні переляку та шокового стану, який тривав більше одного місяця і оцінюється позивачем у суму 50 000грн.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 23, 1166, 1187, 1188, 1190 ЦК України, позивач просить визнати бездіяльність, безвідповідальність та халатність по неприйняттю своєчасних заходів по заміні обійми каналізаційного люку та стягнути з КП «Дніпроводоканал» ДМР матеріальну шкоду в розмірі 53 556грн.95коп. і моральну шкоду, яку позивач оцінює у 50 000грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 23.10.2017р. представник відповідача Новицька О.Л. (діє на підставі довіреності від 24.03.2017р. а.с. № 74) надала заперечення на позовну заяву (а.с. № 78 83), в яких зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази спричинення майнової шкоди саме позивачу, тобто відсутні докази того, що в результаті ДТП, про яке йдеться в позові було завдано шкоду майну, яке належить позивачу. Крім того, наданий позивачем звіт № 13-10-16-2В від 26.02.2017р. не може бути доказом підтвердження матеріальних збитків, оскільки експертиза була проведена не на підставі ухвали суду та проведена не відповідною судово-експертною установою, крім того, позивачем не надано підтвердження фактично понесених витрат на ремонт автомобіля та не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди .

Додатково, представник відповідача зазначила, що обхідники каналізаційних мереж здійснюють зовнішній огляд раз на три місяці, а спірний каналізаційний колодязь перевірявся 29.08.2016р. та він знаходився у технічно справному стані та накритий стандартною кришкою-люком, згідно вимогам ДСТУ.

При цьому, просила звернути увагу на те, що посадові особи КП «Дніпроводоканал» згідно чинного законодавства України, не несуть відповідальності за незадовільний стан доріг у м. Дніпрі. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЗУ «Про автомобільні дороги» встановлено, що вулиці і дороги міст та ін. населених пунктів знаходяться у віддані органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. З огляду на положення ЗУ «Про дорожній рух» та ЗУ «Про автомобільній дороги» вживати своєчасні дії для забезпечення належного експлуатаційного стану доріг у м. Дніпрі входить в обов`язки спеціалізованої експлуатаційної організації, а саме КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР. Крім того, з огляду на те, що саме на власника автомобільної дороги покладається обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів дорожніх об`єктів, то вимоги позивача про визнання бездіяльності, безвідповідальності та халатності керівництва та посадових осіб відповідача по неприйняттю своєчасних заходів по заміні обійми каналізаційного люку є необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

18.12.2017р. позивач надав пояснення на заперечення представника відповідача, в яких зазначив, що доказами того, що в результаті ДТП, яке сталося 08.10.2018р. було завдано шкоду майну, яке належить позивачу, є наявні в матеріалах справи рапорти, пояснення потерпілих водіїв, фото таблиці місця ДТП, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі. Всі ці документи підтверджують, що саме автомобіль «Деу Ланос», дн. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , отримав значні механічні пошкодження під час ДТП, що сталося 08.10.2016р. в районі будинку АДРЕСА_3 . Слідчими діями УПП у м. Дніпро, встановлено, що відповідальним органом по утриманню каналізаційного колодязя, який став причиною ДТП, в районі будинку АДРЕСА_3 , є КП «Дніпроводоканал». Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017р. керівника КП «Дніпроводоканал» Денисенка С.О. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. Посилання представника відповідача на те, що каналізаційний люк обстежувався у серпні 2016р. не можуть бути взяті до уваги, оскільки мешканці будинку АДРЕСА_3 , надали свідчення про те, що даний каналізаційний люк знаходиться в аварійному стані не перший рік та не раз вискочував з каналізаційної обійми. Крім того, вважав, що звіт по проведенню незалежної автотоварознавчої експертизи, є належним доказом по визначенню матеріальних збитків, оскільки складений кваліфікованою особою. Щодо обґрунтування моральної шкоди, то позивач додатково зазначив, що і у нього, і у дитини, яка знаходилась під час ДТП з позивачем, протягом місяця турбувало безсоння. Крім того, позивач був позбавлений можливості пересуватися на власному транспорті до травня 2017р., оскільки не мав коштів на ремонт автомобіля. Вважав заперечення відповідача необґрунтованими (а.с. № 94-97).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018р.було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 та витребувано з управління патрульної поліції у м. Дніпрі ДПП Національної поліції матеріали складені за результатом скоєння ДТП 08.10.2016р.(а.с. № 111), відповідь на яку надійшла до суду 05.05.2018р. ( а.с. № 116).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2018р. було задоволено клопотання представника відповідача Павлової ОСОБА_5 В. та витребувано ГУ ДФС у Дніпропетровській області запис з камер спостережень, які розташовані на будівлі ГУ ДФС у Дніпропетровській області за 08.10.2016р., починаючи з 19.30 до 00.00. та витребувано з архіву Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали справи про адміністративне правопорушення ( а.с. № 123). Відповідь з ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшла до суду 03.07.2018р. ( а.с. № 129-130), а матеріали справи про адміністративне правопорушення були оглянуті під час судового засідання 19.02.2020р. (а.с. № 204).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018р. було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6 та по справі призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено ( а.с. № 143-144).

Висновок експерта, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи надійшов до суду 23.10.2019р. (а.с. № 147-157).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 28.10.2019р., провадження по справі було відновлено (а.с. № 159).

10.12.2019р. представник відповідача Павлова О.В. надала письмові пояснення на висновок експерта, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, в яких зазначила, що судовим експертом не було надано відповіді на жодне питання, визначене ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018р., тобто експертиза проведена не була та відсутні фактичні докази, які б підтверджували, що саме дії КП «Дніпроводоконал» спричинили шкоду. Також у матеріалах справи наявні письмові докази, які мають суперечливий характер, а саме схеми №1 та №2, пояснення сторін, через що судовий експерт не мав можливості надати об`єктивний та повний висновок (а.с. № 173-175).

При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 10.12.2019р. (а.с. № 177). Під час проведення підготовчого засідання ухвалою суду (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України), відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача від 23.10.2017р. про виклик свідків (а.с. № 76) з огляду на положення ч. 2 ст.78 ЦПК України.

07.02.2020р. позивачем надано письмові пояснення на висновок експерта, за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, в яких останній зазначив, що висновок експерта лише підтвердив, що позивач не порушував швидкісний режим та кермував автомобілем відповідно до існуючої дорожньої обстановки. Додатково зазначив, що швидкісний режим та погодні умови не повинні впливати на те, що люк повинен витримувати відповідне навантаження і забезпечувати безпечний проїзд по дорозі. Крім того, експерт був позбавлений змоги оглянути каналізаційний колодязь, який спричинив ДТП та надати висновок щодо його задовільного або незадовільного стану, оскільки за наслідками ДТП співробітниками КП «Дніпроводоканал», було проведено роботи з відновлення обойми каналізаційного колодязя та заміни кришки, про що було повідомлено до Управління патрульної поліції у м. Дніпро (а.с. № 186-189).

18.02.2020р. представник відповідача Павлова О.В. надала письмові пояснення, в яких просила врахувати правову позицію Верховного суду щодо розгляду та вирішення аналогічних справ. Крім того, з урахуванням вищевказаної правової позиції, вважала, що підприємство є неналежним відповідачем по справі, та обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди покладається на балансоутримувача дороги, на якій сталася ДТП (а.с. № 191-192).

В наданій до суду заяві від 19.02.2020р. позивач позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі (а.с. № 199).

В наданій суду заяві від 19.02.2020р. представник відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР Павлова О.В. (діє на підставі довіреності від 02.01.2020р. а.с. № 197), проти задоволення позову заперечувала, з підстав зазначених у письмових запереченнях та поясненнях, просила проводити судове засідання 19.02.2020р. без її участі ( а.с. № 201).

Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у справі за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 08.10.2016р., керуючи належним йому на праві власності автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_1 , рухався вгору по Селянському узвозу зі сторони вулиці Мандриківська в сторону вулиці Сімферопольська та в районі будинку № АДРЕСА_1 «А» по АДРЕСА_2 м. Дніпро, через зливу та залиту проїзну частину водою наїхав колесом на люк, під час чого кришка люка обернулась та вдарила у дно його авто. Внаслідок цього удару автомобіль позивача перевернувся на дах, зачепивши при перевороті автомобіль «Шевроле Лачетті», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у цей час у зустрічному напрямку, що підтверджується рапортами, схемою місця ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. № 10-11,13,14). В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Інспектором роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську лейтенантом поліції ОСОБА_7 у присутності двох свідків, складено Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 08.10.2016р., яким зафіксовано, що по АДРЕСА_3 м. АДРЕСА_3 ) ненадійно закритий колодязь на проїзній частині (а.с. № 12).

Як вбачається зі схеми місця ДТП і фото з місця ДТП, що додаються до Акту обстеження, перед каналізаційним люком були відсутні попереджувальні знаки. В додатках до Акту також зафіксований перелік пошкоджень автомобіля(а.с. № 10 11).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13.02.2017р. ОСОБА_3 ,працюючого в КП «Дніпроводоканал» ДМР визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП (а.с. № 29).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 р., постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13.02.2017р., якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, та відповідно до ст. 38 КУпАП не накладено адміністративне стягнення у зв`язку зі спливом трьохмісячного строку, залишено без змін ( а.с. № 35-37).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у тому, що 08.10.2016р. за адресою: м.Дніпро, вул. Сімферопольська,19а, будучи відповідальною особою, не вжив своєчасних заходів по заміні кришки каналізаційного люку, що призвело до створення ДТП з механічним пошкодженням транспортних засобів, чим порушив п.1.5. Правил дорожнього руху.

Частиною 3 ст. 14 і ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до п.п. 12.2.2, 12.2.3 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом №30 від 05.07.1995р. Держжитлокомунгоспу України, підприємства водопровідно-каналізаційного господарства контролюють стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням.

Таким чином, відповідальність за належне утримання водопровідно - каналізаційної мережі у місті несе КП «Дніпроводоканал» ДМР, статутом якого передбачений такий вид діяльності, як улаштування опускних колодязів, роботи з улаштування зовнішніх інженерних мереж та устаткування (водопровід, каналізація), роботи по будівництву нових та реконструкції існуючих доріг та благоустрою. Навіть, якщо оглядовий колодязь водопостачання або зливної каналізації не знаходиться на балансі КП «Дніпроводоканал» ДМР, то саме на нього покладено обов`язок брати на баланс як безхазяйне майно рішенням виконавчого комітету міської ради від 28.08.2006р. №3127.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 від 29.11.2016р., наданих інспектору УПП у м. Дніпро, ОСОБА_3 пояснив, що каналізаційний колодязь належить службі Дніпроводоканал та на момент ДТП знаходився у технічно справному стані (а.с. № 22).

Як зазначає представник відповідача у своєму запереченні на позовну заяву від 23.10.2017р., обхідники каналізаційних мереж КП «Дніпроводоканал», які стежать за справністю каналізаційних колодязів здійснюють зовнішній огляд каналізаційних мереж раз на три місяці у відповідності до річного графіку обходу каналізаційних мереж, на підтвердження чого відповідачем надано копію графіку обходу каналізаційних мереж та журнал профілактичних оглядів каналізаційних мереж (а.с. № 84-85, 86-88).

Таким чином, доводи відповідача стосовно того, що вживати своєчасні дії для забезпечення належного експлуатаційного стану доріг у м. Дніпро входить в обов`язки спеціалізованої експлуатаційної організації, а саме КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР суд не може прийняти до уваги, оскільки сам відповідач спростовує ці обставини, зазначаючи, що обов`язок по огляду каналізаційних мереж ним виконувся належним чином та надавши графік та журнали підтвердив адресу, закріплених районних участків, серед яких є і вулиця, на якій сталася ДТП.

З цих же підстав, а також з урахуванням того, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017р., яка залишена без змін постановоюАпеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2017р., ОСОБА_3 , який працює начальником відділу каналізації правого берегу визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, суд не може взяти до уваги заперечення відповідача, що КП «Дніпроводоканал» не є належним відповідачем по справі. Крім того, будь-яких доказів того, що він не є балансоутримувачем, відповідач також не надав, в той час, як з рапорту інспектора УПП у м. Дніпрі Шкарука ОСОБА_8 , вбачається, що каналізаційний люк перебуває на балансі у КП «Дніпроводоканал» (а.с. №16 адміністративної справи № 3/201/443/18, порушеної у відношенні ОСОБА_3 )

Отже, саме КП «Дніпроводоконал» ДМР несе обов`язок по цілісністю люків та вказані вище обов`язки не були виконані, а тому суд дійшов висновку про те, що завдана позивачу шкода у результаті ДТП, яка сталася 08.10.2016р. на вул. Сімферопільській у м. Дніпрі, підлягає стягненню саме з КП «Дніпроводоканал» ДМР.

Суд критично оцінює заперечення відповідача стосовно того, що відсутні будь-які докази спричинення майнової шкоди саме позивачу, а також те, що пошкоджений автомобіль позивачу взагалі не належить, оскільки це підтверджується рапортами інспекторів поліції, схемою місця ДТП, фото-таблицею місця ДТП, на якій відображені автомобілі, котрі мають механічні пошкодження та зазначені власники цих автомобілів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18).

Відповідачем будь-яких доказів на спростування своєї вини не надано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018р. було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6 та по справі призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, проте як вбачається з висновку, вина відповідача не була спростована, в той час, як в матеріалах справи наявна постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2017р., якою ОСОБА_3 , який працює начальником відділу каналізації правого берегу визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП.

Варто зазначити, що судом були задоволені всі клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с. № 123), про призначення судової автотехнічної експертизи (а.с. № 143-144), проте жодний доказ не спростовував вину відповідача.

В заяві до суду від 10.12.2019р. представник відповідача зазначила, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та те, що усі докази по справі стороною відповідача надані.

Відповідно до звіту № 13-10-16-2В автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків (зробленого за договором від 13.10.2016р.), вартість матеріальних збитків завданих позивачу як власнику транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 53 556грн.95коп. (а.с. № 33,-39, 41-61).

Доводи про те, що означений висновок не є допустим доказом, оскільки здійснений поза межами судового розгляду, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

З урахуванням п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., ця справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 76 діючого ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 53 556 грн.95коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд зазначає.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенням її прав, в тому числі така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що сама дорожня-транспортна пригода призвела до переживань позивача, стресу від самої ДТП, майно позивача було пошкоджено внаслідок ДТП, від чого він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час користуватися автомобілем, витрачати кошти і час на ремонт, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди .

На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань позивача. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 50 000грн, є явно завищеною.

Щодо вимог позивача про визнання бездіяльності, безвідповідальності та халатності керівництва та посадових осіб КП «Дніпроводоканал» ДМР по неприйняттю своєчасних заходів по заміні обійми каналізаційного люку в районі будинку АДРЕСА_3 , що призвело до створення ДТП з механічними пошкодженнями транспортних засобів, то в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають з тих підстав, що позивачем не визначено жодного посиланням на норму права, на підставі якої такі вимоги підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, судом також ураховані положення ч.1 та ч.3 ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Так позивачем за подачу позовної заяви за ставками 2017р. сплачено судовий збір за три вимоги в загальному розмірі 1 920 грн. (по 640грн. за кожну з позовних вимог) (а.с. № 2, 3, 63).

Судовий збір у розмірі 640грн., сплачений позивачем за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої йому повністю відмовлено, відноситься на рахунок позивача.

Судовий збір у розмірі 640грн., сплачений позивачем за ту частину позовних вимог, яка задоволена повністю (матеріальна шкода), слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Судовий збір у розмірі 640грн., сплачений позивачем за ту частину позовних вимог, яка задоволена частково (моральна шкода), слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 25грн.60коп. (2 000грн. * 640грн. : 50 000грн. = 25грн.60коп.).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 665грн. 60коп. (судовий збір 640грн. + 25грн.60коп., а також витрати по оплаті проведення автотоварознавчого дослідження - 1 000грн., що підтверджується товарним чеком, в розмірі 1 000грн. (а.с. № 40)).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про автомобільні дороги», п.п. 12.2.2, 12.2.3 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом №30 від 05.07.1995р. Держжитлокомунгоспу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 72,76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, 259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності, безвідповідальності та халатності по неприйняттю своєчасних дій, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53 556грн.95коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1 665грн. 60коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.