Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/673/19
Провадження № 2/935/58/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Янчук В.В.,

з секретарем судових засідань - Кумечко С.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів цивільну справу за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності.

В обгрунтування позовних вимог вказали, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є власниками часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 перейшло у власність позивачів по Ѕ частці у спадковому майні, що складається з 41/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями за вищевказаною адресою, таким чином, позивачі володіють на праві приватної власності по 41/200 частками у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок складається з: житлового будинку літера «А», загальною площею 148 кв.м., сараю «Б», сараю «В», навісу «Г» та огорожі № 1. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, даний будинок є фактично поділеним на дві окремі ізольовані квартири. До квартири № 1 відносяться: 1-І - веранда площею 5,4 кв.м, 1-1 - веранда площею 8,3 кв.м., 1-2 - кімната площею 16,3 кв.м, 1-3 - кімната площею 9,7 кв.м., 1-4 кімната площею 13,8 кв.м., 1-5 - кухня площею 6,4 кв.м., 1-6 - кладова площею 1,1 кв.м., якими фактично користуються позивачі. До квартири 2 відноситься: 2-1 - веранда площею 8,6 кв.м., 2-2 кухня площею 19,1 кв.м., 2-3 - кімната площею 20,1 кв.м., 2-4 - кімната площею 14,3 кв.м., 2-5 - кладова площею 12,7 кв.м., 2-6 - коридор площею 12,2 кв.м., якими користується ОСОБА_2 , що є власником 59/100 часток у праві власності на даний житловий будинок.

Порядок користування житловим та нежитловим приміщеннями у даному будинку встановлений його співвласниками та відповідає ідеальним часткам у праві власності кожного на даний житловий будинок. Фактично будинок поділений на два окремих домоволодіння без спільних комунікацій, входів. Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0316, кадастровий номер :01:009:0507, межі якої проходять через будинок, поділивши домоволодіння на окремі двори. З метою привести у відповідність правовстановлюючі документи для приватизації земельної ділянки та подальшого продажу своєї частки позивачі розглянули варіант поділу житлового будинку між співвласниками у нотаріальному порядку, однак мирним шляхом досягти згоди про поділ будинку в натурі не вдалось.

Тому з урахуванням уточнених позовних вимог просять припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 з ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виділити їм належні частки як окреме домоволодіння за варіантом експертизи №794/10-2019.

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Кушніренко А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що позивачі з відповідачем не можуть дійти згоди щодо виділу в натурі частини будинку, а тому просить виділити належні їм частки в будинку за технічно можливим варіантом експертизи №794/10-2019.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 щодо позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити. З письмового відзиву та пояснень в судовому засіданні слідує, що між сторонами існували судові конфлікти щодо земельної ділянки під будинковолодінням, за рішенням суду був встановлений порядок володіння та користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_1 . З врахуванням даного рішення відповідачем була замовлена технічна документація із землеустрою та належним чином оформлено право приватної власності на земельну ділянку. Спору між відповідачем та позивачами щодо часток в будинковолодінні немає, оскільки закріплені частки є 41/100 та 59/100. Навісу «Г», яка є тимчасовою спорудою до 2018 року не було, збита споруда заступає на приватизовану земельну ділянку відповідача, вбиральні та сараю по факту немає, позивачами також здійснено реконструкцію веранди без відповідних дозвільних документів, яка є самочинно збудовано, за рахунок чого збільшилась площа будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , суду показав, що проживає по АДРЕСА_2 тривалий час. Зі сторони ОСОБА_2 змін в будинку не було, а ОСОБА_4 перебудували веранду і добудували сарай чи шалаш. Вбиральні немає.

Будучи опитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду показав, що він проживає по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 побудували сарай з дерева, добудували веранду, а зі сторони ОСОБА_2 змін не було.

Вислухавши сторони, свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є спадкоємцями по 1/2 частки від 41/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.09.2018 р. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 137002434, 137001903 від 07.09.2018 позивачам належить на праві спільної часткової власності по 41/200 частки в житловому будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок загальною площею 145,7 кв.м., житловою площею -74,2 кв.м., до будинку належить: сарай «Б», сарай «В», навіс «Г», вбиральня «У», огорожа № 1.

Відповідачу ОСОБА_2 , відповідно до договору дарування від 12.03.1999 року належить 59/100 частин житлового будинку, що в АДРЕСА_1 та складається з кухні 2-2, кімнати 2-3 площею 20,10 кв.м., кімнати 2-4 площею 14,30 кв.м., кладової 2-5, коридора 2-6, веранди 2-1, хлів «В», Ѕ частини огорожі.

Також, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 015, земельна ділянка кадастровий номер :01:009:0507, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0316 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд належить ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта №794/10-2019 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи ( за заявою ОСОБА_4 ) вбачається, що виділ частки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в розмірі 41/100 в житловому будинку та належних будівлях і спорудах за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ідеальної частки не вбачається можливим. На розгляд суду пропонується технічно можливий варіант виділу частки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в житловому будинку розроблений із незначним відступом від розміру частки. Також, у висновку вказана веранда № 1-1 спірного будинку , в якій проведено реконструкцію.

В судовому засіданні роз`яснюючи висновок № 794/10-2019, судовий експерт Свістунов І.С. вказав, що під час дослідження житлового будинку встановити відповідність фактичного об`ємно планувального рішення квартири № 2 даним зазначеним матеріалам технічної інвентаризації не представилось можливим, оскільки замовником не забезпечено доступ до приміщень квартири № 2 . Висновок експерта складено на підставі технічної документації, що надана замовником за 1995 р. та 2016 р. та натурного огляду. Досліджувальний будинок в період з 15.01.1995 по 28.09.2016 зазнав змін в об`ємно-планувальному рішенні - веранда № 1-1 збільшилась в площі до 8,3 кв.м., внаслідок реконструкції веранди, змінилась площа житлового будинку, яка становить 148,0 кв.м., документів, на підставі яких була проведена реконструкція не надано. Сарай «Б» частково зруйновано, є ветхим, сарай «В» та вбиральня «У» відсутні.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку встановленому законом і таке право підлягає державній реєстрації.

Єдиною відмінністю поділу об`єкта нерухомого майна в натурі від виділу з нього частки є наслідки до яких вони призводять. А саме у результаті поділу об`єкта нерухомого майна право спільної часткової власності на такий об`єкт припиняється для всіх співвласників. Це означає, що отримавши у натурі певну частину нерухомого майна кожен співвласник стає одноособовим власником своєї частини - самостійного об`єкта нерухомого майна. Що стосується виділу, то він припиняє права спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частину.

Тобто поділом є вихід з кола співвласників всіх суб`єктів права, а виділом лише одного співвласника зі складу трьох або більше співвласників.

Отже, поділ нерухомого майна в натурі та виділ частки у майні, яке перебуває у спільній частковій власності не є тотожними.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Пунктами 2.5-2.6 Інструкції передбачено, що при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії:

уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах;

за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (п.3.1-3.3. Інструкції»).

Відповідно до статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.

Таким чином, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року справі № 6-130цс13, постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 № 61-12св17, від 20.11.2019 № 344/8200/14-ц.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки до складу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 входить об`єкт самочинного будівництва ( проведення реконструкції веранди, внаслідок чого збільшилась площа житлового будинку), суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позових вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 316, 317, 356 358, 364, 376 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області.

Повне рішення суду складено: 20 листопада 2020 року.

Сторони у справі:

Позивачі:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя Янчук В.В.