КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірина Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Броніслав Сергійович про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірина Олександрівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Б.С., про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.05.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , згідно умов якого вказана квартира була передана ним безоплатно ОСОБА_2 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., яка не роз`яснила зміст правочину та правові наслідки його підписання.

Зазначив, що спірна квартира була його єдиним житлом, а укладаючи цей договір він вважав, що підписує договір довічного утримання, так як напередодні він відвідував разом із його дочкою, ОСОБА_4 , лікарів та проходив медичне обстеження. Після укладення спірного договору відносини з дочкою погіршилися, догляду за ним ніхто не здійснював.

11.09.2019 року ОСОБА_2 відчужив спірну квартиру ОСОБА_3 .

Вважає, що оскільки його волевиявлення під час підписання спірного договору було спрямоване на настання реальних наслідків не за договором дарування, а за договором довічного утримання, а отже має місце помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, що дає підстави для визнання спірного правовичну недійсним в силу ст. 215, 229 ЦК України.

З урахуванням викладеного, просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16.05.2019 року недійсним, витребувати вказану квартиру від набувача ОСОБА_3 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірина Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Броніслав Сергійович, про визнання договору дарування недійсним залишенобез розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для вирішення питання щодо залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом 01.07.2020 року, оскільки у період з 30.03.2020 року по 26.08.2020 року він не отримував жодних листів із суду та повісток під особистий підпис у відділенні Укрпошти, на підтвердження чого надав довідку. Також вказав, що 01.07.2020 року знаходився на курсі оздоровчого характеру та реабілітації для людей літнього віку від ГО «Правозахисне Об`єднання Правовий Сектор» та не був належним чином повідомлений про розгляд 01.07.2020 року судом справи за його позовом, про що свідчать матеріали та лист громадської організації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що позивач та його представник повідомлялися про розгляд справи належним чином, причини неявки у судові засідання 21.01.2020 року, 23.04.2020 року, 01.07 2020 року суд не повідомили. А тому висновки суду першої інстанції щодо повторної неявки належного повідомленого позивача у судове засідання є обґрунтованими та відповідають дійсним обставинам справи, вимогам процесуального права. Докази додані ОСОБА_1 до апеляційної скарги вважає неналежними. З урахуванням зазначеного, просив залишити ухвалу суду від 01.07.2020 року без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

Так, залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач про день слухання справи судом повідомлявся належним чином, усудові засідання призначені 21.01.2020 року, 23.04.2020 року та 01.07.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи за його відсутності не просив, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 1ст.257 ЦПК України стало підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який підписав власноруч.

УхвалоюСвятошинського районного суду м. Києвавід 01 жовтня 2019 року відкритопровадження усправі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 січня 2020 року.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 вручено 21.10.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.71).

20.01.2020 року позивачем було подано до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 21.01.2020 року у зв`язку із заміною адвоката.

21.01.2020 року підготовче засідання було відкладене на 23.04.2020року. У зв`язку із неявкою у підготовче судове засідання 21.01.2020 року учасників справи фіксування судового процесу не здійснювалося, причини відкладення підготовчого судового засідання у довідці, складеній секретарем судового засідання не відображені. Чи визнав суд поважною причину неявки у підготовче судове засідання 21.01.2020 року позивача та чи розглянув подану ним заяву про відкладення розгляду справи судом не відображено (а.с.78).

31.01.2020 року ОСОБА_1 було вручено судову повістку - повідомлення про призначене на 23.04.2020 року підготовче засідання у даній справі (а.с. 81).

23.04.2020 року учасники справи у судове засідання не з'явилися, у зв'язку із чим фіксація судового процесу не здійснювалася. Судове засідання відкладено на 01.07.2020 року, що відображено секретарем судового засідання у довідці (а.с.83).

Судова повістка про призначення судового розгляду на 01.07.2020 року, адресована ОСОБА_1 , була «опущена у почтовий ящик» 11.05.2020, про що листоношею зроблено відмітку на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с 87). Доказів вручення вказаної судової повістки позивачу матеріали справи не містять.

01.07.2020 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що у підготовче судове засідання цього дня учасники справи не з'явилися, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києвавід 01 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Б.С., про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду (а. с. 93).

Отже, із матеріалів справи вбачається, що ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України судом першої інстанції у даній справі не постановлялась, і позов ОСОБА_1 залишено без розгляду в підготовчому засіданні.

Відповідно до ст. 196, ч. ч. 1, 2 ст. 200 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. У підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Таким чином, ч. 1 ч. 2 ст. 200 ЦПК України передбачає можливість залишення позовної заяви без розгляду у підготовчому засіданні. Разом із тим Главою 3 Розділу 3 ЦПК України не передбачено залишення позову без розгляду в зв`язку із повторною неявкою позивача в підготовче засідання.

Відтак, залишаючи без розгляду дану позовну заяву, суд першої інстанції керувався не статтями, якими регламентовано порядок проведення підготовчого засідання та судові рішення у підготовчому засіданні, а статтею 257 ЦПК України, яка визначає підстави залишення позову без розгляду в судовому засіданні.

Так, дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише при розгляді справи по суті за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, а не підготовчому засіданні.

Разом із тим, із матеріалів справи чітко вбачається, що судовий розгляд даної справи по суті розпочатий судом не був. Ухвала про закриття підготовчого провадження судом у даній справі не постановлялася.

Таким чином, оскільки справа в судове засідання не призначалась та відсутня повторність (двічі поспіль) неявки саме в судове засідання позивача, підстави для застосування судом п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у даному випадку були відсутні, так як вказана норма регулює питання наслідків неявки в судове засідання учасника справи саме під час розгляду справи по суті, а не під час підготовчого провадження.

Дані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21 жовтня 2019 року в справі №759/15271/17.

Відтак, судом першої інстанції було зроблено передчасний висновок про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду в підготовчому засіданні через неявку позивача в судові засідання 21.01.2020 року, 23.04.2020 року, 01.07.2020 року.

Виходячи із вищевикладеного, оскаржувану ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є помилковими і передчасними, що не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк