ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 638/9479/15-ц

провадження № 22ц/818/3837/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Кравченко О.О.,

імена (найменування сторін):

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року в складі судді Наумової С.М.,

у с т а н о в и в:

В червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») в особі свого представника Алімова Артура Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права продажу предмета іпотеки будь-якій особі за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням позивачу усіх прав продавця? в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмета іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі з правом доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди і отримання орендної плати, для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1 197 692,94 грн; зобов`язти відповідача передати предмет іпотеки в управління позивача шляхом надання вільного доступу до приміщення квартири, з передачею ключів та укладенням акта прийому-передачі майна.

В обгрунтування позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначило, що між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 29 січня 2008 року укладено кредитний договір № ML 700/1042/2008, згідно з яким їй наданий кредит у розмірі 143 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,49 річних + FIDR на строк до 26 січня 2033 року.

Також між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML 700/1178/2008 від 26 травня 2008 року, згідно з яким їй наданий кредит у розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,49 річних + IDR на строк до 26 травня 2028 року.

Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25 листопада 2011 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до пункту 3.3 якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив вказані права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», містяться у Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, де зазначено, зокрема, і кредитні договори, укладені з ОСОБА_2 .

Умовами кредитних договорів, укладених з ОСОБА_2 , передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань з повернення кредиту в цілому або у визначеній кредитором частині, у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за такими договорами.

У зв`язку з порушенням боржником зобов`язань за кредитними договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (фінансовий поручитель) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2012 року у справі № 2027/11237/12 позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року у розмірі 1 197 692,94 грн та за кредитним договором ML 700/1178/2008 від 26 травня 2008 року від 26 травня 2008 року у розмірі 593 816,32 грн.

Виконання зобов`язань боржника за кредитним договором № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року забезпечені іпотекою. За договором іпотеки від 29 січня 2008 року № РML 700/1042/2008, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , у іпотеку передана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 79,4 кв. м., яка належить на праві власності іпотекодавцю.

Між «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 25 листопада 2011 року укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до товариства перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року.

17 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2009 року у справі № 2-5711/09 про визнання незаконним вказаного договору іпотеки вилучено запис про іпотеку. За результатами проведеного розслідування кримінальної справи слідчим відділом Московського районного відділу Харківського Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - СВ Московського РВ ХГУ МВСУ в Харківській області) встановлено, що така справа у Приморському районному суді міста Одеси не розглядалась, у зв`язку з чим запис про іпотеку поновлено.

19 грудня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. посвідчено договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, ОСОБА_2 не погашена, та посилаючись на статтю 23 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки будь-якій особі за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмета іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі з правом доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом укладення договорів оренди і отримання орендної плати, для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1 197 692,94 грн; зобов`язання відповідача передати предмет іпотеки в управління позивача шляхом надання вільного доступу до приміщення квартири, передачею ключів та укладенням акта прийому-передачі майна.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено наявність у нього права вимоги за іпотечним договором. Заборгованість боржника за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2012 року у справі № 2027/11237/12.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час існує запис про обтяження майна іпотекою, то ОСОБА_1 є іпотекодавцем за договором іпотеки № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року. Тому вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню у визначений позивачем спосіб, що відповідає вимогам статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Держинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, оскільки відповідачем не доведено наявність сукупності підстав, визначених статтею 232 ЦПК України, за яких заочне рішення підлягає скасуванню.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів на підтвердження того, що в Приморському районному суді міста Одеси розглядалась справа № 2-5711/09 та було ухвалено рішення від 14 січня 2009 року матеріали справи не містять, а постанова про припинення кримінальної справи не відповідає вимогам статті 214 Кримінально-процесуального кодексу України та не свідчить про наявність обтяження майна іпотекою до 13 січня 2012 року. Під час реєстрації іпотеки 13 січня 2012 року спірне майно не належало ОСОБА_2 , оскільки право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 23 грудня 2011 року за ОСОБА_1 , отже у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому постановою СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 21 березня 2012 року на майно, що належить ОСОБА_1 , накладено арешт, що свідчить про пріоритет на стягнення на спірне майно державою, а не позивачем.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Апеляційний суд відхилив як необгрунтоване посилання відповідача на те, що на момент переходу права власності на предмет іпотеки від боржника за кредитним договором до відповідача, запис про обтяження квартири іпотекою був відсутній у реєстрі, оскільки статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки, іпотека є дійсною для набувача майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Щодо доводу апеляційної скарги про застосування позовної давності, апеляційний суд зазначив, що таке клопотання у суді першої інстанції відповідачем не заявлялося, а тому не може бути предметом розгляду в апеляційній інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд, вирішуючи питання можливості розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності, яка міститься у апеляційній скарзі, повинен був перевірити додержання процесуальних норм щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи (правова позиція, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

Разом з цим апеляційний суд мав врахувати, що відповідно до вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позову у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційних скарг - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що 29 січня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML 700/1042/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 наданий кредит у розмірі 143 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,49 річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту визначено 26 січня 2033 року.

26 травня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML 700/1178/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 наданий кредит у розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,49 річних + IDR. Датою остаточного повернення кредиту визначено 26 травня 2028 року.

25 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до пункту 3.3 якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив вказані права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», містяться у Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, де зазначено, зокрема, і кредитні договори, укладені з ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1.5 кредитних договорів повернення кредиту та сплату процентів боржник повинен здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Згідно з пунктом 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати від боржника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту в цілому або у визначеній кредитором частині у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань та інших зобов`язань за кредитним договором.

Своєчасно зобов`язання боржником за кредитними договорами виконані не були, у зв`язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (фінансовий поручитель) з позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитними договорами.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2012 року у справі № 2027/11237/12 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено у повному обсязі; стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 1 197 692,94 грн, яка складається з заборгованості за кредитним договором № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року в розмірі 1 197 692,94 грн та заборгованості за кредитним договором ML 700/1178/2008 від 26 травня 2008 року у розмірі 593 816,32 грн.

При укладенні з позичальником кредитного договору № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року застосований такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як іпотека, що підтверджується укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , договором іпотеки № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 79,4 кв. м., житловою площею 58,6 кв. м., що належить на праві власності іпотекодавцю.

25 листопада 2011 року між «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя, зокрема, за договором іпотеки № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року.

17 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2009 року у справі № 2-5711/09 про визнання незаконним вказаного договору іпотеки знято заборону відчуження та вилучено відповідний запис про іпотеку. Проведеним у кримінальній справі розслідуванням СВ Московського РВ ХГУ МВСУ в Харківській області встановлено, що така справа у Приморському районному суді міста Одеси не розглядалась і таке рішення судом не ухвалювалось, у зв`язку з чим заборону відчуження та запис про іпотеку поновлено.

19 грудня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. посвідчено договір купівлі-продажу предмета іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та 23 грудня 2011 року зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2018 року укладені договори: між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «Інвест Фінанс») - факторингу № 10/10/2018, відповідно до пункту 1.1 якого ТОВ «Інвест Фінанс» перейшли права грошової вимоги за кредитним договором від 29 січня 2008 року № ML 700/1042/2008; відступлення прав, відповідно до умов яких ОСОБА_1 перейшли права кредитора та право вимоги боргу, а також усі права іпотекодержателя за договором іпотеки № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відносно квартири АДРЕСА_1 наявний запис про іпотеку.

Позов стосується звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки будь-якій особі за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням позивачу усіх прав продавця для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1 197 692,94 грн.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане, Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

У пункті 6.4.1. договору іпотеки від № РML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення в рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодерджателя у договорі про задоволення вимог іпотекодерджателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції допустив порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 353,20 грн (а. с. 106 т. 1).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 353,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 2, п. 5, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 1 353,20 грн (одна тисяча триста п`ятдесят три грн 20 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина