Справа № 286/979/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання неповнолітньої і малолітньої дитини з батьком та повернення дітей , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду і просить по уточнюючій позовній заяві позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з нього аліменти на дітей на її користь та визначити місце проживання дітей з нею - їх рідною бабусею, мотивуючи тим, що з моменту смерті її доньки онуки проживають разом з нею та повністю перебувають на її матеріальному утриманні. В них є всі належні умови для проживання, навчання та відпочинку. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не приїздить та не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Він взагалі не бачив дітей з травня місяця 2018 року. Старший онук - ОСОБА_6 взагалі не бажає спілкуватися з батьком, так як вважає його причетним до трагічної смерті своєї матері. Вказане свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав, визначення місце проживання дітей з нею та стягнення аліментів на дітей на її користь.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом і просить, в свою чергу, визначити місце проживання його дітей: неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним, їх батьком, та повернути його дітей йому шляхом відібрання віл ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовував тим, що він проживав в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 . З дня народження з ними проживали і їх сини: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Він піклувався про їх фізичний та духовний розвиток, навчання; забезпечував усім необхідним. Між ними існували добрі стосунки. Після трагічної смерті дружини - матері дітей, він не став заперечувати, щоб деякий час діти пожили у селі з бабусею, яку вважав матір`ю дружини. При цьому, він не відмовлявся від спілкування зі своїми дітьми, турботи про них та надання допомоги. Неодноразово він приїздив до ОСОБА_5 в с. Норинськ Овруцького району. Однак, вона у грубій формі з образами відмовляла йому у побаченні з дітьми в присутності його знайомих, не дозволяла спілкуватися з ними. Вона не дозволила особисто привітати з днем народження ОСОБА_7 , передати подарунки йому та ОСОБА_6 . Відмовилася отримати кошти на їх утримання, які він в подальшому відправив поштовим переказом. З приводу нез`ясованих обставин смерті дружини ОСОБА_5 пред`явила до нього свої обвинувачення, втягнула в конфліктні відносини дітей, заявивши, що ні при яких обставинах не віддасть їх йому і буде позиватися до суду про позбавлення його батьківських прав. Весь час поки діти проживають у неї вона настроює їх проти нього, усі переживання від втрати дочки переносить на них, обговорює з ними ситуацію, впливаючи таким чином на їх психо - емоційний стан та формуючи негативний образ батька, не розуміючи, що він єдиний з батьків для них. Службою у справах дітей 26.04.2019 було прийнято рішення про повернення дітей йому. Вважає, що його позов про визначення місця проживання дітей з ним та повернення дітей ґрунтується на законі. Він має обов`язок виховувати своїх дітей. Він любить їх і йому не байдуже якими вони виростуть, а тому він має бути поряд з ними. Він потрібен своїм хлопчикам і ніякі образи зі сторони не повинні зламати їм життя. Він має нормальні житлові та матеріальні умови. За віком, станом здоров`я, маючи заробіток він зможе забезпечити розвиток та виховання дітей. ОСОБА_5 не має документів, які б прямо підтверджували, що вона є бабусею дітей. За характером вона не може бути прикладом для майбутніх чоловіків, тому не зможе їх виховати. На відміну від неї він зможе разом зі своєю матір`ю, родиною, яка його підтримує, виховати у дітей повагу до сімейного життя, що охоплює зв`язки між дідусями, бабусями та онуками, і не буде перешкоджати їх спілкуванню.

На позов ОСОБА_5 ОСОБА_3 подав відзив, в якому просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на відсутність доказів винної його поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його ухилення від виховання своїх дітей. Перебування дітей нетривалий час у ОСОБА_5 не може бути виключною обставиною для позбавлення його батьківських прав. Нею не надано належних документів, які б підтверджували, що вона є бабусею дітей. Вона не є опікуном чи піклувальником дітей, а тому аліменти не можуть стягуватися на її користь. Він не відмовлявся від спілкування з дітьми, турботи про них та надання допомоги. Неодноразово він приїздив до ОСОБА_5 в с. Норинськ Овруцького району. Однак, вона у грубій формі з образами відмовляла йому у побаченні з дітьми, не дозволяла спілкуватися з ними. Вона відмовилася отримати кошти на їх утримання, які він в подальшому відправив поштовим переказом. З метою захисту інтересів дітей він подав зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з ним та повернення дітей шляхом відібрання від ОСОБА_5 .. З метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд повинен визнати за доцільне збереження їх зв`язків із сім`єю (батьком), що забезпечить їх розвиток у безпечному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним.

ОСОБА_5 подала відповідь на відзив ОСОБА_3 та просить задовольнити її позовні вимоги, а зустрічний позов залишити без задоволення. При цьому вказала, що кошти в сумі 6000 грн., які перерахував ОСОБА_3 поштовим переказом, не є коштами на утримання дітей, а часткове повернення боргу її чоловіку - ОСОБА_12 , який надавав йому кошти в борг на придбання автомобіля. До дітей відповідач приїздив лише один раз і то вночі, коли діти вже спали, про що є повідомлення і в Овруцькому відділенні поліції. Рішення про повернення дітей службою у справах дітей Овруцької райдержадміністрації не приймалося. Факт, що вона є бабусею дітей, підтверджується рішенням Овруцького районного суду.

Крім того, ОСОБА_5 подала і відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить залишити її без задоволення, навівши доводи ті, що і в відповіді на відзив ОСОБА_3 та доповнивши, що в неї є житло чоловіка та джерело доходів, що підтверджено відповідними довідками.

В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у позові. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили, з підстав наведених у відзиві на нього.

Відповідач та його представник щодо задоволення первісного позову заперечили, з підстав наведених у відзиві на нього, а свої позовні вимоги підтримали, з наведених у зустрічному позові підстав.

Представники органів опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації та Андрушівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. Представник органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації в своїй заяві зазначила, що позиція органу опіки та піклування викладена у висновку №02-18/670 від 03.05.2019. Вказану позицію представник підтримувала і особисто в попередніх судових засіданнях під час судового розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації, показання свідків, враховуючи позицію органу опіки та піклування Андрушівської районної державної адміністрації наведену у висновку та дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

З копій свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 04.01.2013 (повторного) та № НОМЕР_2 від 07.11.2012 (а.с.13-14) вбачається, що відповідач є батьком дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їх матір`ю є ОСОБА_10 .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі, який уклали 10.09.2005. Разом зі своїми дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вони проживали по АДРЕСА_1 . Відповідач проживав без реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дітей та дружина відповідача - ОСОБА_10 померла. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв: про шлюб серії НОМЕР_3 від 10.09.2005 (а.с.12) та про смерть серії НОМЕР_4 від 10.05.2018 (а.с.15), довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб ОСББ «Затишок 37» від 18.02.2019 №18/2 (а.с.69) та не заперечуються сторонами.

Після смерті матері - ОСОБА_10 , після похорону, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_3 , за погодженням батька - ОСОБА_3 , діти стали проживати у позивача - ОСОБА_5 , яка є їм рідною бабою по лінії матері.

Посилання представника відповідача на недоведеність родинних відносин між покійною ОСОБА_10 та позивачем суд не може покласти в основу рішення по справі, так як родинні відносини між останніми підтверджено рішенням Овруцького районного суду від 12.12.2018 по справі №286/4418/18, яке 14.01.2019 набрало чинності (а.с.30).

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Будь-якими об`єктивними доказами вказані обставини стороною відповідача не спростовано. Причому сам відповідач пояснював, що він погодився, щоб після похорону дружини діти пожили в баби - ОСОБА_5 , до якої він відноситься нормально, а вона до нього - ні. В своїх заявах до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області називає «її тещею».

Пояснення відповідача в частині того, що в кінці липня місяця 2018 року він хотів дітей забрати, але позивач взагалі його до них не пускала підтверджуються його письмовою заявою до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 24.07.2018, яка міститься в матеріалах перевірки (ЖЄО 35843). У вказаній заяві відповідач повідомляв, що ОСОБА_5 не пускає його до його ж дітей, погрожує йому фізичною розправою, забрала телефони у дітей і налаштовує їх проти нього. На телефонні дзвінки не відповідає, а якщо відповідає, то відразу ж погрожує.

Довідка про результати розгляду вказаного звернення містить посилання на телефонну бесіду з ОСОБА_5 , яка повідомила, що не перешкоджає зустрічам дітей з батьком. Водночас повідомила, що опікунською районною радою було встановлено місце проживання онуків разом з нею, так як після смерті її доньки та матері дітей триває слідство відносно батька дітей - ОСОБА_3 .. Крім того, повідомила, що ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Слід звернути увагу, що вказана інформація не відповідає дійсності, так як рішення органом опіки та піклування щодо місця проживання дітей на той час не приймалося, а слідство триває не відносно ОСОБА_3 , а по факту смерті ОСОБА_10 .. ОСОБА_3 перебуває у процесуальному статусі свідка (а.с. 99).

Прагнення відповідача до спілкування з дітьми підтвердили і свідки в судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_14 , яка показала, що ОСОБА_3 є похресником її матері. Вони разом росли. В с. Волиця живуть поряд. Вона ж і порадила, щоб діти побули після смерті ОСОБА_10 у баби. Однак, після того, як ОСОБА_17 забрав документи зі школи почалися дзвінки, погрози, що вони погані люди. Вона їздила з ОСОБА_3 в школу провідати ОСОБА_6 у вересні 2018 року. ОСОБА_19 приїхала, почала кричати, бити її в груди, проклинати її дітей, машину штовхала ногою. Викликали поліцію. ОСОБА_6 вони залишили гостинці і гроші через директора школи. ОСОБА_7 вона не дала передати гостинці. Коли її дочка ОСОБА_20 телефонувала ОСОБА_6 , (вони ровесники), ОСОБА_19 ображала дітей непристойними словами, вбивцями.

Приїздили вони і в листопаді 2018 року на день народження ОСОБА_7 . Приїхали десь в 16 год. 00 хв.. Їм не відкривали. Коли зателефонували ОСОБА_5 , то вона стала кричати: «Вбивцям тут нічого робити». Вона знову стала її бити. Вони викликали поліцію. Електросамокат, який ОСОБА_3 купив для ОСОБА_7 , вони залишили, але коли були на комісії з питань захисту прав дитини, то ОСОБА_7 сказав, що не знав, що самокат від батька. Пересилав кошти ОСОБА_3 і через поштове відділення на одяг дітям.

Факт приїзду відповідача з незнайомою жінкою в школу підтвердила і свідок ОСОБА_22 - директор школи. Підтвердила вона і передачу цукерок та грошей в сумі 4000 грн. батьком для ОСОБА_6 . Також підтвердила і виникнення сварки після приїзду баби з дідом, тобто позивача з чоловіком. Вона заспокоювала, щоб не сварилися на території школи.

Лист Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.10.2018 №8958 свідчить про звернення ОСОБА_3 у той період з приводу протиправних дій ОСОБА_5 щодо побачення його з дітьми (а.с. 85).

Рідний брат відповідача - ОСОБА_24 також показав, що баба, тобто позивач, не дає ОСОБА_3 спілкуватися з дітьми. З ними у нього були нормальні відносини. Він плаче за ними. Вказані обставини підтвердила і свідок ОСОБА_25 - мати відповідача.

Пояснення відповідача, показання свідків в частині перешкоджання баби, тобто позивача, в спілкуванні дітей з батьком - відповідачем, узгоджуються і з поясненням дитини - ОСОБА_7 , який підтвердив, що бачив у вікно як на його день народження приїздив тато, але баба його не пустила. Баба не сказала, що самокат тато подарував, а сказала, що від хрещеного.

Орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав батька №02-18/670 від 03.05.2019 (а.с.101-102), зазначивши, що ОСОБА_3 з 2013 року працює на посаді водія 3-го класу в комунальному підприємстві «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради. Заробітна плата становить 20295 грн., що свідчить про стабільний дохід. Згідно наданої характеристики він сумлінний, відповідальний працівник. Вимогливий та уважний, порядний і чесний. Він зацікавлений у поверненні та утриманні дітей, зобов`язується дбати про них. Відповідно до акту обстеження умови його проживання задовільні. Відповідно орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав відносно його дітей та вважає за необхідне повернути дітей на постійне проживання їх батьку.

Орган опіки та піклування Андрушівської райдержадміністрації надав висновок про доцільність проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з батьком - ОСОБА_3 №01-19/582 від 13.05.2019 (а.с.94), посилаючись на те, що службою у справах дітей був здійснений виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 та обстежено матеріально-побутові умови проживання, про що складено відповідний акт. Встановлено, що заявник проживає по АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Будинок належно умебльований та укомплектований необхідною побутовою технікою. Для проживання дітей виділена окрема кімната, де створені умови для нормального проживання, виховання, утримання та розвитку. Батько веде впорядкований спосіб життя. Працевлаштований та має стабільний заробіток. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 10.05.2019 (протокол №5) орган опіки та піклування Андрушівської райдержадміністрації вважає за доцільне проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з батьком - ОСОБА_3 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В п.п.15,16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Таким чином, суд, встановивши наявність складних стосунків між сторонами; факт неприязного відношення позивача до відповідача, так як вона вважає його винним у смерті дочки - матері дітей, та перешкоджання в зв`язку з цим йому у спілкуванні з дітьми, їх утриманні, хоча будь-які докази вини відповідача у смерті дружини відсутні; враховуючи бажання батька приймати участь у вихованні та утриманні дітей; зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав на дітей та усвідомлення цього самими дітьми вже несе в собі негативний вплив на їх свідомість; також, що під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами фактів винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками; з метою захисту прав дітей, приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав не буде відповідати інтересам дітей та про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Вирішуючи спір щодо місця проживання дітей, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, Рішення від 16 липня 2015 року).

За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).

Під час судового розгляду встановлено, що після смерті матері - ОСОБА_10 , тобто після ІНФОРМАЦІЯ_3 , за погодженням батька - ОСОБА_3 , діти стали проживати у баби - позивача. З 01.09.2018 ОСОБА_6 , 2006 року народження, навчається в Норинському ЗЗСО І-ІІІ ступенів, а ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, з 21.05.2018 відвідував Норинський заклад дошкільної освіти. З 01.09.2019 він зарахований до 1-го класу Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Зазначене підтверджується довідками Норинської ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с. 6, 28-29, 112-113).

Акти обстеження сім`ї та житлово-побутових умов проживання від 10.12.2018, 08.07.2019 та від 08.05.2019 (а.с.16, 97,114) свідчать, що обидві сторони мають задовільні умови проживання. Сім`я позивача, в якій з 09.05.2018 проживають діти, характеризується позитивно, працьовита. Діти доглянуті, не голодні. Вони забезпечені одягом та іграшками. Створені умови для їх навчання та відпочинку. Будинок, в якому вони проживають, належить на праві власності чоловіку позивача - ОСОБА_12 (а.с.17). Характеристики сторони мають позитивні (а.с. 19, 68). Характеристику відповідача, яка надана ОСББ «Затишок 37», та долучена позивачем до матеріалів справи, і яка свідчить про постійне зловживання відповідачем алкогольними напоями, вчинення скандалів та бійок в сім`ї, суд не може покласти в основу рішення по справі, так як інформація щодо постійного зловживання відповідачем алкогольними напоями не узгоджується з характеризуючими даними з місця роботи, де він працює на посаді водія, показаннями свідків. Факти вчинення скандалів та бійок в сім`ї знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, однак вони свідчать про напружені відносини між подружжям. Щодо відносин з дітьми, то всі свідки підтвердили, що до дітей батько відносився добре. Заробітна плата відповідача - батька дітей значно вища (20295 грн. 02 коп.) пенсії позивача (1497 грн.) (а.с.83, 114, 121).

Свідки: ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 підтвердили, що

позивач з чоловіком дуже гарно доглядають за дітьми. У них дружні відносини. Дід з бабою їм віддають всю свою любов. Весь час присвячують дітям.

Як зазначалося вище, відповідач з липня місяця 2018 року намагався налагодити спілкування з дітьми, забрати їх до себе, приймати участь у їх вихованні та утриманні. Однак, позивач чинила перешкоди у цьому.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Під час судового розгляду справи, у присутності педагога, неповнолітні діти висловили свою думку щодо місця проживання.

Так, ОСОБА_6 показав, що він категорично не бажає проживати з батьком. Він вважає, що тато вбив маму.

Оглянувши запис телепередачі, на яку їздили сторони, в якій приймав участь і ОСОБА_6 , враховуючи поведінку позивача (в студії залишила подряпину на обличчі відповідача), відповідача, розповідь ОСОБА_6 , показання свідка ОСОБА_22 , в частині того, що ОСОБА_6 взагалі не захотів спілкуватися з батьком, коли той приходив в школу, він опустив голову, весь трусився, та враховуючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про надмірну емоційність, нестриманість позивача, що могло частково відобразитися на сприйнятті ОСОБА_6 події, пов`язаної зі смертю матері, формуванні частково негативного відношення до батька. При такому відношенні звичайно визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком могло б завдати йому психічної шкоди, створити для нього нетерпиму обстановку.

Однак, ОСОБА_6 на даний час досяг віку 14 років і відповідно до положень ст. 29 ЦК України вправі вільно обирати собі місце проживання, а тому вказане питання не потребує вирішення судом.

ОСОБА_7 в судовому засіданні сказав, що він пішов би жити до тата, якби баба дозволила. Однак, при цьому зазначив, що хотів би, щоб і ОСОБА_6 був з ним.

Приймаючи рішення про визначення місця проживання ОСОБА_7 , суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, що дитина потребує уваги, підтримки і любові батька, баби, так і брата, з яким в нього дуже теплі, дружні відносини, вони разом їздять до школи, з народження проживають разом; з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася в новому середовищі; надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам дитини - ОСОБА_7 , приходить до висновку про можливість відступлення від висновків органів опіки та піклування і визначення його місця проживання з бабою - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, суд звертає увагу позивача - ОСОБА_5 , що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З метою дотримання положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року щодо забезпечення дітей любов`ю і розумінням, що необхідні для повного і гармонійного розвитку особистості дитини, зростання їх під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також моральних принципів, позивач має обов`язок будувати відносини з відповідачем на почуттях прощення, взаємної поваги та людської любові, доклавши зусиль до примирення, відновлення контактів між ОСОБА_6 та батьком, забезпечення участі останнього у вихованні та утриманні його дітей.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач намагався налагодити спілкування з дітьми та їх утримання, однак позивачем чинилися перешкоди; вона не намагалася досягнути домовленості з батьком щодо утримання дітей, а також з врахуванням того, що вона не є опікуном та піклувальником дітей, тому вимоги щодо стягнення аліментів не ґрунтуються на законі.

Таким чином, аналізуючи всі обставини справи, надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), яка проживає по АДРЕСА_3 , до ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), який проживає по АДРЕСА_2 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його бабою - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні решти вимог та в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання неповнолітньої і малолітньої дитини з батьком та повернення дітей відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 26.02.2020.