ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 396/425/20

провадження № 22-ц/4809/1347/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новоєгорівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Новоукраїнська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2020 року у складі судді Гарбуз О.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай).

В обгрунтування позову зазначав, що з моменту народження та до 1997 року проживав в с. Веселий Кут, яке адміністративно відноситься до Новоєгорівської сільської ради. 25 січня 1993 року його було прийнято в члени КСП «Росія» Новоукраїнського району Кіровоградської області (протокол №1 загальних зборів від 25.01.1993 року). З лютого 1993 року по грудень 1994 року він працював на посаді механізатора КСП «Росія» на території Новоєгорівської сільської ради. У грудні 1994 року був призваний на військову службу до лав Української армії, та 13.12.1996 звільнений у запас збройних сил. 27 жовтня 1997 року згідно поданої ним заяви його було звільнено з членів КСП «Росія» за власним бажанням (протокол №10 від 27.10.1997 року).

Таким чином, він був членом КСП «Росія» в період з 25.01.1993 по 27.10.1997, тобто і в період розпаювання земель КСП «Росія».

Проте, в лютому 2020 року в ході усного спілкування з членами комісії з розпаювання КСП «Росія» йому стало відомо, що його не включено до списку громадян, що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія».

За даними відділу у Новоукраїнському районі Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області розмір земельної частки (паю) по КСП «Росія» становить 5.1 га.

Позивач зазначає, що надати інформацію щодо включення його до списку громадян, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія» неможливо, так як в 2002 році прокурором Новоукраїнського району вилучено списки громадян-членів КСП «Росія». Встановити інформацію чи були зазначені списки вилучені Прокуратурою Новоукраїнського району також не є можливим в зв`язку зі знищенням документів в зв`язку із закінченням строків зберігання за Переліком документів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 23.12.2013 року №116. Отримати копії архівних документів КСП «Росія» (списку громадян, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія») у арбітражного керуючого, ліквідатора СВК «Росія», архівного відділу Новоукраїнської РДА, Новоєгорівської сільської ради та ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», не вдалося.

Позивач вважає, що мав право на земельну частку (пай), як член КСП «Росія», але при розпаюванні земель його не було включено до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), з невідомих причин, тому змушений звернутися до суду за захистом порушеного права позивача, так як іншим чином вирішити дане питання неможливо.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог за необгрунтованістю.

Суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження викладених в позові обставин, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю факту порушеного прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду, за відсутності доказів обґрунтування позовних вимог, зокрема відсутні докази перебування його в членах КСП «Росія» на час розпаювання земель.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач вважає, що при ухваленні рішення районним судом були неправильно застосовані норми матеріального права, також рішення є необґрунтованим, внаслідок відмови у прийняття доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

Зазначає, що суд безпідставно встановив, що його трудова книжка свідчить не про членство в КСП, а про наявність трудових відносин з ним. На думку позивача, документи під назвою «трудова книжка колгоспника» та «трудова книжка» не є тотожними ні за змістом, ні за правовим наповненням, та регулюються різними законодавчими актами.

Зокрема, порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Позивач звертає увагу, що в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 , яка містить записи про прийняття та звільнення його з членів КСП «Росія», які посвідчено печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб.

Нормативні акти, які регламентують ведення трудових книжок, були прийняті та набрали законної сили після прийняття до членів КСП «Росія», і, на переконання позивача, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Також, на думку позивача, посилання суду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 06 листопада 2019 року в цивільній справі № 611/10/17, є недоречним, оскільки в зазначеній справі зовсім інша правова ситуація: коли дані трудової книжки про звільнення позивача із займаної посади не можуть трактуватися як тотожні виключенню з членів КСП.

Крім того, позивач зауважив, що у відповідності з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17, відсутність документів на підприємстві, а також по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини:

Згідно копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 виданої 10.10.1993 позивач ОСОБА_1 з 01.01.1993 по 27.10.1997 працював в КСП «Росія» (а.с. 9-11).

25 січня 1993 року ОСОБА_1 було прийнято в члени КСП «Росія», згідно відмітки трудової книжки, прийнято на підставі Протоколу №1 рішення загальних зборів від 25.01.1995 (а.с.9).

Представник позивача вказав, що 30.08.1995 відбулось розпаювання земель КСП «Росія», але доказ на підтвердження даних обставин в матеріалах справи відстутній.

В період з 26.12.1994 по 14.12.1996 позивач проходив військову службу, що підтверджується даними військового квитка НОМЕР_3 (а.с. 12-14).

Згідно даних довідки № Р-157/01-10/162 від 11.03.2020 у докумантах архівного фонду є відомості про вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 в період з лютого 1993 року по грудень 1994 року (а.с. 20 зв).

Згідно листа відділу у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру №29-11-0.31-59/119-20 від 13.02.2020 надати інформацію про включення ОСОБА_1 до списку громадян в списках членів КСП «Росія», що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю неможливо, оскільки в 2002 році прокурором Новоукраїнського району згідно акту вилучення було вилучено списки громадян-членів КСП «Росія» (а.с. 16).

Згідно листа-відповіді Новоукраїнської місцевої прокуратури №64.06-20 від 12.03.2020, встановити чи було вилучено списки громадян неможливо, в зв`язку зі знищенням документів в зв`язку із закінченням строків зберігання за Переліком документів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 23.12.2013 №116 (а.с.18).

Згідно довідки №Р-157/01-10/162 від 11.03.2020 виданої трудовим архівом виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради, та довідки архівного відділу Новоукраїнської РДА №01-20/11 від 14.02.2020, відомості про прийняття у 1993 році та вихід з членів КСП «Росія» ОСОБА_1 у 1997 році, про призов його на військову строкову службу у 1994 році, про дату розпаювання земель КСП «Росія», про включення ОСОБА_1 до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, на зберігання до трудового архіву не надходили (а.с. 20, 22).

Згідно листа арбітражного керуючого Христенка В.В. №02-01/01/215 від 28.02.2020, також вбачається, що не має можливості надати інформацію щодо розпаювання земель КСП «Росія» та видачу ОСОБА_1 сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 24).

Час розпаювання земель - 30.08.1995 року - дата отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Росія» Новоукраїнського району.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідач та треті особи, які були належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.1995, тобто на час видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Росія» Новоукраїнського району, ОСОБА_1 не був членом цього господарства і тому сертифіката, що підтверджує право на земельну частку (пай) він не отримав.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про прийняття його у 1993 році в члени КСП «Росія», а не про його роботу за трудовим договором в КСП «Росія», і про звільнення з членів цього господарства у 1997 році.

Відтак, є всі підстави вважати, що на час видачі 30.08.1995 державного акта на право колективної власності на землю КСП «Росія» він був його членом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

В матеріалах цивільної справи відсутній список громадян - членів КСП «Росія», які мають право на земельну частку (пай), доданого до державного акту на право колективної власності на землю від 30.08.1995, що свідчить, про відсутність доказів про те, що позивач був включений до цього списку.

Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

В позовній заяві позивач зазначив, що про порушення свого права на земельну частку (пай) він дізнався у 2020 році.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.(ст. 76 ЦК УРСР)

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що днем виникнення права на земельну частку (пай) є 30.08.1995 - дата передачі КСП «Росія» державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 мав право на земельну частку (пай) у землях КСП «Росія», як член колективного сільськогосподарського підприємства, колегія суддів вважає, що слід відмовити в позові за пропуском позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися не з початку розпаювання земель КСП - 30.08.1995, а з дня звільнення в запас зі служби в рядах Збройних Сил України - 14 грудня 1996 року (початку перебігу строку позовної давності), оскільки на зазначену дату він перебував в членах цього господарства, зважаючи на те, що розпаювання земель є загальновідомим фактом.

Однак, позивач без поважних на те причин, у передбачений законом строк, не звернувся до суду з вказаними вимогами. Інших фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про поважність причин пропущення позовної давності позивачем не надано.

Слід зазначити, що з часу закінчення строку позовної давності до дня звернення позивача до суду минуло більше 20 років

Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки на час розпаювання позивач був дієздатним і мав об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу.

Тому, у задоволенні позову потрібно відмовити не з причин відсутності у ОСОБА_1 права на земельну частку (пай), а у зв`язку з пропуском строку позовної давності без поважних причин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови, з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку до Верховного Суду у випадку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко