РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/300/20

Справа № 510/1926/19

25 лютого 2020 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарях Міхайліченко В.О., Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2019 року він домовився з ОСОБА_2 про купівлю-продаж 2/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .Того ж дня позивач домовився з ОСОБА_4 про купівлю-продаж 3/5 частин нежитлового приміщення (приміщення магазину промислових товарів), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

17 липня 2019 року сторонами було укладено відповідні письмові договори купівлі-продажу.

Позивач передав відповідачам обумовленні договорами гроші, а відповідачі передали ОСОБА_1 ключі на вказану в договорі нерухомість.

Через деякий час позивач звернувся до відповідачів з проханням оформити договори купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договори в нотаріальному порядку.

Однак відповідачі повідомили, що не можуть цього зробити, оскільки на момент укладення договору вони не були власниками нерухомого майна зазначеного в договорі купівлі-продажу. Не зареєстрували в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно своє право власності на відповідну нерухомість.

Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знав. Перед укладенням угоди позивачу було надано правовстановлюючі документи на нерухоме майно зазначене в договорі купівлі-продажу.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, від представника позивача адвоката Златі Д.С. до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, надав заяву відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 17 липня 2019 року позивач домовився з ОСОБА_2 про купівлю-продаж 2/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .Того ж дня позивач домовився з ОСОБА_4 про купівлю-продаж 3/5 частин нежитлового приміщення (приміщення магазину промислових товарів), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

17 липня 2019 року сторонами було укладено відповідні письмові договори купівлі-продажу.

Позивач передав відповідачам обумовленні договорами гроші, а відповідачі передали ОСОБА_1 ключі на вказану в договорі нерухомість.

Через деякий час позивач звернувся до відповідачів з проханням оформити договори купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договори в нотаріальному порядку.

Однак відповідачі повідомили, що не можуть цього зробити, оскільки на момент укладення договору вони не були власниками нерухомого майна зазначеного в договорі купівлі-продажу. Не зареєстрували в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно своє право власності на відповідну нерухомість.

Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знав. Перед укладенням угоди позивачу було надано правовстановлюючі документи на нерухоме майно зазначене в договорах купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбав його у відповідачів, які не мали права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно у вигляді 2/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 3/5 частин нежитлового приміщення (приміщення магазину промислових товарів), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути витребувано у позивача. ТобтоОСОБА_1 правомірно володіє та користується спірним майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини нежитлового приміщення (приміщення магазину промислових товарів), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова