провадження № 22-ц/824/3867/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води.

Свої вимоги мотивувало тим, щоз 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Позивачем було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблені для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку. Такий договір є договором приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого наявна заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води в сумі 30 111,19 грн. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 1 098,55 грн., та три відсотки річних в сумі 312,30 грн. Тому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив стягнути з відповідача на користь позивача в примусовому порядку зазначену заборгованість, інфляційні втрати, три відсотки річних та судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у задоволені позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, розглянув справу в порядку спрощеного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Суд в порушення ст. 187 ЦПК України звернувся до органу, який на дату розгляду справи не володіє інформацією про місце проживання відповідача. Вважає, що відсутність відповідача за вказаною адресою виключає можливість розгляду справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Судом порушено основні засади цивільного судочинства - змагальність сторін. На думку позивача, необізнаність про відсутність відповідача у зазначеному позові місці проживання позбавило його можливості скористатися своїми процесуальними правами, щодо надання до суду належних доказів про користування комунальними послугами за вказаною адресою.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 31 522,04 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач проживає та є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого наявна заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води в сумі 30111,19 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач у справі є власником та/або квартиронаймайчем, та дійсно є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , тобто належним відповідачем, тому вважав, що позов є недоведеним.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З огляду на ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З урахуванням вимог п. 2 ч 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано будь яких належних та допустимих доказів того, що відповідач є власником та/або користувачем квартири за вказаною адресою, кому на праві власності чи користування належить квартира за місцем надання послуг, а також чи зареєстрований та чи користується такими послугами відповідач.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про неможливість розгляду справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, оскільки даний порядок позбавив позивача можливості надання до суду докази про користування комунальними послугами за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи 11.10.2019 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказану ухвалу позивач отримав 31.10.2019 року (а.с. 56). Сторонам роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Проте, вказаного клопотання від учасників справи не надходило.

Крім того, позивач не скористався правом надати заперечення щодо розгляду справи у встановлено порядку, не заявив клопотання про витребування доказів, а тому, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено право позивача визначене ст. 12 ЦПК України. А відтак, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що обов`язок покладений на позивача ч.2 ст. 83 ЦПК України ним виконано не було і до позовної заяви не було надано жодного доказу того, що зазначений ним відповідач є споживачем послуг, що надаються за спірною адресою, а отже, є належним відповідачем у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, не містять належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а зводяться лише до тлумачення норм права на розсуд апелянта, а тому, колегією суддів розцінюються критично.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові за його недоведеністю, необгрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому, рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

С.В. Лівінський