Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2020 року Галицький районний суд м.Львова
у складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
за участю: представника позивача Жовтонецького В.М.
позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в обгрунтування якого покликається на те, що 26.12.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 448, а також додаткову угоду №1 від 09.11.2009 року до Договору застави, яка є невід`ємною частиною Кредитного договору. Згідно Кредитного договору зі змінами та доповненнями Позичальник отримав кредит у розмірі 81 236 (вісімдесят одну тисячу двісті тридцять шість) доларів США 00 центів, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу марки Porsche, моделі Cayenne S. 2007 p.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний НОМЕР_2 . Отже, зобов`язання за договором забезпечено заставою. Позивач вказує, що всупереч вищезазначеному, та без його письмової згоди, Позичальником було відчужено Предмет застави, актуальним власником якого станом на дату подачі цього позову є ОСОБА_1 , із актуальним номерним знаком НОМЕР_3 . Строк користування кредитними коштами вказаний в Додатку № 1 до Кредитного договору - по 26.12.2014 року включно. Вказує, що Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов останнього. Однак, на момент подачі цього позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною. У зв`язку з цим просить позов задоволити.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Відтак, згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.
Судом встановлено, 26.12.2007 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 448 (далі - Кредитний договір), а також додаткову угоду №1 від 09.11.2009 року до Договору застави, яка є невід`ємною частиною Кредитного договору (а.с.14-18).
Згідно вказаного Кредитного договору зі змінами та доповненнями Позичальник отримав кредит у розмірі 81 236 (вісімдесят одну тисячу двісті тридцять шість) доларів США 00 центів, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу марки Porsche, моделі Cayenne S. 2007 p.в., номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 ).
Строк користування кредитними коштами вказаний в Додатку № 1 до Кредитного договору (Графік сплати ануїтетних платежів) - по 26.12.2014 року включно.
За приписами ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, сторони Кредитного договору, стягнення заборгованості за яким, шляхом звернення стягнення на Предмет застави, є предметом позову у даній справі, на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на дату подання цієї позовної заяви Позичальник не виконав зобов`язання за Кредитним договором у встановлені строки, оскільки останній платіж (зарахування по Кредитному договору) здійснено ще 26.06.2013 року, з огляду на що, заборгованість Позичальника за Кредитним договором, визначена станом на 16.06.2020 року та розрахована в загальній сумі 114 216 (сто чотирнадцять тисяч двісті шістнадцять) доларів США 04 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ (станом на 15.06.2020 року офіційний курс НБУ 1 долар США = 26, 844 гривень) становить 3 066 016 (три мільйон шістдесят шість тисяч шістнадцять) гривень 48 копійок, що підтверджується випискою з особового (транзитного) рахунку № НОМЕР_5 (після впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_6 ), додатком №1 до Кредитного договору - Графіком щомісячних ануїтет них платежів (а.с.26-30).
Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором суду не подано.
26.12.2007 року у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між Позичальником та Позивачем було укладено договір застави вище згадуваного Транспортного засобу, який належав Позичальнику на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (надалі по тексту - Договір застави). А також 09.11.2009 року було укладено додаткову угоду №1 до договору застави в зв`язку зі зміною назви позивача та іншими уточненнями (а.с.31-36).
Відтак, на підставі Договору застави, укладеного з Позичальником, обтяження № 13357516 на об`єкт - Транспортний засіб, що є предметом даного спору, було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на підтвердження чого надається належним чином засвідчена копія витягу № 39223372 від 10.12.2012 року (а.с.37-38).
Більше того, за умовами вказаного Договору застави, відчуження Предмету застави здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя (п.1 6. Договору застави).
Згідно витягу з ДРОРМ № 65550735 від 16.04.2020 року обтяження в ДРОРМ за №13357516 є діючим - термін дії (після змін) до 09.02.2022 року (а.с.39-40).
Згідно відповіді ГСЦ МВС № 31/7647 від 05.05.2020 року та постанови старшого державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Боголей І. від 08.11.2019 року по ВП № 50134710 Позичальником було відчужено Предмет застави, актуальним власником якого станом на дату подачі цього позову є ОСОБА_1 (надалі - Відповідач), із актуальним номерним знаком НОМЕР_3 (а.с.52, 56-57).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч. З ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо іншого не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом.
На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».
За таких обставин, суд приходить до висновку, що здійснена Позичальником реалізація (продаж) Предмету застави, котрий на сьогоднішній час належить Відповідачу ОСОБА_1 , без припинення зареєстрованого щодо нього обтяження Банку, не припиняє застави, тому така зберегла свою чинність при переході права власності на Предмет застави до Відповідача, отже, на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Вищевказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 по справі №6-7 цс1З, а також постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 555/661/16-ц, де вказано, що: «за результатом аналізу частини третьої статті 9, частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» можна зробити висновок, що в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі- продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи».
Судом встановлено, що на час реалізації Предмету застави, та проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС, обтяження Банку припинено не було.
В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Крім цього, відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, також за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»).
Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).
Згідно з договором застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду, шляхом набуття предмета застави у власність заставодержателя або шляхом реалізації заставодержателем предмету застави на свій розсуд будь-якій особі за ціною, рівною заборгованості заставодавця за основним зобов`язанням на момент звернення стягнення відповідно до вимог чинного законодавства. Реалізація предмету застави здійснюється заставодержателем будь-яким із способів: через прилюдні торги, через аукціон, через біржі, шляхом безпосереднього продажу конкретній особі, іншим незабороненим чинним законодавством способом.
Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, у суду є всі підстави звернути стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 158, 247, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд,-, ст.ст. 526, 530, 589, 590, 611, 612, 625, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», суд -
позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Волоско І.Р.