Справа №295/5475/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2018 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просив встановити факт перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 та Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно будівельного підприємства протипожежних робіт в період з 01.12.2014 року по 31 січня 2017 року. Стягнути з відповідача на його користь 299558,57 грн., в тому числі 112879,95 грн. суми виплат заробітної плати, 165242,24 грн. суми виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку. На обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 01 листопада 2010 року по 21 листопада 2014 року, перебував в трудових відносинах з Житомирським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України, працюючи на посаді чергового. 21 листопада 2014 року позивача було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільненні борг відповідача по заробітній платі на початок листопада місяця 2014 року становив 10811,04 грн. Крім того за період з 01.11.2014 року по 21.11.2014 року дохід позивача склав 14007,54 грн. Сума невиплаченої заробітної плати станом на 21.11.2014 року становила 22411,86 грн. В період з 01.12.2014 року по 31.01.2017 року позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем без належного оформлення. Всього виплачено заробітної плати за період роботи без оформлення 16296,77 грн. та 995,00 грн. заборгованості по заробітній платі. З 01.02.2017 року відповідачем було винесено наказ про прийняття позивача на роботу двірником. 24.04.2017 року позивача було звільнено з займаної посади двірника у зв`язку з прогулом без поважних причин. За період роботи з 01.02.2017 року по 24.04.2017 року нарахована заробітна плата позивачу виплачувалася, однак попередня заборгованість так і не була виплачена.

Ухвалою від 22.05.2018 позов прийнято та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

05.02.2019 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволені позову відмовити. Зазначає, що керівництвом Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України підтверджується обставина, що позивач дійсно працював на посаді чергового у період з 01.11.2010 до 21.11.2014 року. Позивач був звільнений за власним бажанням. Надані позивачем подорожні листи про використання службових автомобілів, не можуть розглядатися як докази, оскільки вони взагалі не використовувалися на підприємстві з 2014 року, не здавалися в бухгалтерію, а отже є підробленими. Виписки з банку про отримання ОСОБА_1 від підприємства коштів з грудня 2014 року по січень 2017 року ніяким чином не підтверджують факту перебування позивача в трудових відносинах з 01.12.2014 року по 31.01.2017 рік, а навпаки підтверджують отримання позивачем у цей період заборгованості по заробітній платі, яка була нарахована за період його роботи на посаді чергового з 01.11.2010 року по день його звільнення 21.11.2014 рік за власним бажанням. Вказана заборгованість виплачувалася підприємством ОСОБА_1 на протязі трьох років частинами, оскільки не була вчасно виплачена через відсутність достатніх бігових коштів.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву. Просить в задоволені позову відмовити.

Заслухавши позиції сторін, допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України).

Судом встановлено, що з 01 листопада 2010 року по 21 листопада 2014 року позивач працював в Житомирському обласному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємстві протипожежних робіт Добровільного товариства України на посаді чергового, а з 01 лютого 2017 року по 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 працював на посаді двірника. (а.с.190, 192, 194-195)

Відповідно до довідки Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт від 12.02.2015 року №6 ОСОБА_1 працював на підприємстві з 01.11.2010 року по 21.11.2014 рік на посаді чергового. Дохід за даний період склав 14007,54 грн. (а.с.27)

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «А-БАНК» за період з 01.01.2014 року по 2017 рік по картах ОСОБА_1 вбачається, що на його карту було зарахування грошових коштів за оплату послуг та заробітної плати. Однак суду не надано доказів щодо оплати яких саме послуг були зараховані дані кошти та згідно яких договорів, та зарахування заробітної плати від якого підприємства. (а.с.30, 32-36)

З повідомлення Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт вбачається, що з працівником ОСОБА_1 було проведено ряд розрахунків. Останній в листопаді 2014 року звільнився з підприємства і відповідно йому нарахована заробітна плата, але вчасно не виплачена у зв`язку з відсутністю достатньо обігових коштів на підприємстві, та заробітна плата виплачувалася частинами. Заборгованість на 01.12.2014 року становить 15634,85 грн.: виплачено 12.12.2014 року - 500 грн., 30.12.2014 року - 200 грн. Заборгованість на 01.01.2015 року становить 14934,85 грн.: виплачено 06.03.2015 року - 500 грн., 10.04.2015 року - 500 грн., 08.05.2015 року - 1200 грн., 10.06.2015 року - 1500 грн., 28.08.2015 року - 500 грн. Заборгованість на 01.01.2016 року становить 10734,85 грн.: виплачено 08.04.2016 року - 2200 грн., 29.04.2016 року - 1000 грн., 25.05.2016 року - 2500 грн., 16.06.2016 року - 1610 грн., 29.06.2016 року - 390 грн., 15.07.2016 року - 1610 грн., 02.09.2016 року - 499,10 грн., 22.09.2016 року - 1204,50 грн. Нараховано в листопаді 2016 року дохід у сумі 1600 грн., до виплати - 1288 грн. Заборгованість на 01.01.2017 року становить - 1006,25 грн.: виплачено 18.01.2017 року 1006,25 грн. В 2017 році було нараховано доходу: лютий - 3200 грн., до виплати 2576 грн.; березень 3200 грн., до виплати - 2576 грн.; квітень - 1241,36 грн., до виплати - 999,30 грн. Виплачено 22.02.2017 року -2012,50 грн., 03.03.2017 року - 2576 грн., 23.03.2017 року - 200 грн., 24.04.2017 року - 1362,80 грн. По 66 рахунку бухгалтерського обліку розрахунки з ОСОБА_1 проведені повністю. Всі операції по взаєморозрахункам відображено в документах бухгалтерського обліку та виписках банку, але в деяких банківських виписках помилково невірно вказано призначення платежу. В листопаді 2014 року було нараховано доходу 14007,54 грн, до виплати - 11600,82 грн., із яких 5023,81 грн. виплачено по 66 рахунку, а різниця в сумі 6577,01 виплачена по взаєморозрахунках по 37 рахунку. Заборгованість по 37 рахунку на 01.01.2017 року становить 1639,40 грн., та проведені виплати: 22.03.2016 року - 1647 грн., 15.06.2016 року - 1810 грн., 29.06.2016 року - 200 грн., 20.07.2016 року - 390 грн., 19.08.2016 року - 150 грн., 20.08.2016 року 1501,33 грн., 15.11.2016 року - 1055,25 грн., 05.12.2016 року - 1207,50 грн. Заборгованість станом на 01.01.2017 року становила 1006,25 грн. ОСОБА_1 з 01.02.2017 року був прийнятий на посаду двірника та був звільнений 12.04.2017 року. З цей період нараховано заробітну плату: лютий - 3200 грн., до виплати 2576 грн.; березень - 3200 грн., до виплати - 2576 грн., квітень - 1241,36 грн., до виплати - 999,30 грн. Виплачено 18.01.2017 року - 106,25 грн., 22.02.2017 року - 2012,50 грн., 03.03.2017 року - 2576 грн., 23.03.2017 року - 200 грн., 24.04.2017 року - 1362,80 грн. Розрахунки по заробітній платі з ОСОБА_1 проведені повністю Заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам відсутня. (а.с.186-188)

Відповідно до акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 06.03.042/0351 Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України, ОСОБА_1 звільнений 21.11.2014 року з посади чергового за власним бажанням ст. 38 КЗпПУ (заява ОСОБА_1 від 21.11.2014 року, наказ №44-К від 21.11.2014 року), а розрахункові кошти в сумі 15634,85 грн. ( в тому числі компенсація за невикористану відпустку 5458,29 грн.) виплачено на протязі 2014-2016 років, повний розрахунок проведений 22.09.2016 року згідно платіжного доручення №РБП00001762 від 22.09.2016 року. 01.02.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду двірника, згідно заяви від 01.02.2017 року (наказ від 01.02.2017 року №3-к). Звільнений з займаної посади 07.04.2017 року у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ (наказ №10-к від 24.04.2017 року) за погодженням з членами трудового колективу з виплатою остаточного розрахунку 24.04.2017 року на платіжну картку ОСОБА_1 у повній сумі 1362,80 грн., в тому числі компенсації за невикористану відпустку. (а.с.130-135)

Згідно акту Головного управління державної фіскальної служби у Житомирській області №540/06-30-13-04/00182886 від 25.05.2018 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України щодо оформлення трудових відносин, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, сплати податку на доходи з фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.01.2017 року та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітної плати за період з 01.11.2014 року по 31.01.2017 року виплаченої найманому працівнику ОСОБА_1 », надані громадянином ОСОБА_1 копії подорожніх листів службового автомобіля затвердженні наказом Держкомстату України «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування» від 17.02.1998 року №74, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.03.1998 року за №149/2589, не затверджені керівництвом та деякі з них не мають реєстраційного номера, крім того дія вищезазначеного наказу була скасована наказом Держкомстату України «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 17.02.1998 року №74 «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування» від 19.03.2013 року №95. Таким чином на момент імовірного перебування у трудових відносинах гр. ОСОБА_1 з ЖОСРБППР ДПТУ були не дійсними. В ході перевірки не встановлено фактів використання Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України праці найманого працівника ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин. (а.с.136-147)

У судовому засіданні позивач пояснив, що працював в ЖОСРБППР ДПТУ в період з грудня 2014 року по січень 2017 року черговим, охоронником, двірником, слюсарем, водієм, ремонтував автомобілі, збирав вогнегасники і розвозив, повторно обприскував дерев`яні конструкції, їздив у відрядження по районам області, робив громовідводи, фарбував конструкції, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснивши, що бачили періодично ОСОБА_1 при виконанні різних робіт.

Згідно з ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Позивачем на підтвердження вказаних обставин жодних доказів не надано, не конкретизовано на якій посаді перебував позивач, та який розмір заробітної плати йому був встановлений.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, передбачено саме обов`язок власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника.

Суд не приймає до уваги надані громадянином ОСОБА_1 копії подорожніх листів службового автомобіля, оскільки на момент імовірного перебування у трудових відносинах гр. ОСОБА_1 з ЖОСРБППР ДПТУ вони були не дійсними, підписані та оформлені лише позивачем, оригінали перебувають на день розгляду справи у позивача та на підприємство взагалі не здавалися, не оформлялися, списання пального не відбувалося. (а.с.37-83)

Надані виписки з банківських установ про отримання від підприємства коштів з грудня 2014 року по січень 2017 року є неналежним доказом, оскільки дані документи не підтверджують факту перебування позивача та відповідача у трудових відносинах, а підтверджують факт виплати заборгованості по заробітній платі за минулий період. (а.с.30, 32-36)

Згідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що позивачем не надано доказів того, що останній працював в Житомирському обласному спеціалізованому ремонтно-будівельному підприємстві протипожежних робіт Добровільного товариства України, відсутні підстави для встановлення факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах та задоволення похідних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача суми виплат заробітної плати та виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 299558,57 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 12, 13, 81, 247, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 20-24 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Житомирське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт Добровільного товариства України (місце знаходження: м. Житомир, вул. Героїв Пожежних, 67а)

Повне рішення суду складене - 26.02.2020 року.

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук