1Справа № 335/7415/19 2/335/193/2020
27 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Гончаренко М.А., розглянувши у залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Ухвалою суду від 24.07.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2019 року про відкриття провадження залишено без змін.
На підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, розпорядженням керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Зернової Ю.С. №293 від 23.09.2019 року та відповідно до п. 2.3.50 Положення про АСДС у зв`язку із закінченням терміну тимчасового відрядження судді Проценко А.М. справу передано 23.09.2019 року для розгляду судді Калюжній В.В.
18.11.2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.
03.12.2019 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач неодноразово, а саме з 2003 року надавала грошові кошти відповідачу, тому між ними була усна домовленість щодо відсотків по займу 3% щомісячно і 36% річних, оплата яких на протязі 15 років проводилася щомісячно та у відповідні строки, ніяких заперечень щодо виконання зобов`язань з боку відповідача у позивача не було. Починаючи з листопада 2017 року з боку відповідача було змінено відсоток позики на 30%, а потім з травня 2018 року було змінено на 24%, однак з листопада 2018 року оплата відсотків була припинена і грошові кошти по позиці не повернуто, відповідач на контакт не виходив, листування не надало бажаних результатів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду.
13.01.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на уточнений позов, відповідно до якого відповідач заперечує щодо його прийняття, оскільки позивачем порушено норми ЦПК України, щодо уточнення позовних вимог на стадії судового розгляду, крім того відповідач зазначив, що відповідно до вимог ЦК України, у випадку отримання позики у іноземній валюті без обумовленої сторонами розміру і порядку сплати процентів від суми позики, положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, у зв`язку з чим, відповідач просив суд відмовити у прийнятті уточненого позову.
Ухвалою суду від 24.01.2020 року уточнену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 27.02.2020 року, уточнений позов ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з тим, що недоліки зазначені в ухвалі суду від 24.01.2020 року позивачем не усунуто.
В судове засідання 27.02.2020 року позивач та її представник не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, відповідно до якої позивач позов підтримує в повному обсязі на підставах викладених у ньому.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, відповідно до якої, відповідач визнає борг у розмірі 6600 доларів США, оскільки сума 3400 доларів США відповідачем була виплачена.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення сторін у судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.
На підтвердження вищевказаної домовленості між сторонами, укладення договору позики, отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 була написана та власноручно підписана розписка позивачу, факт написання розписки ОСОБА_2 не оспорюється.
Судом встановлено, що позивач повністю виконав умови договору позики та надав відповідачу кошти на умовах визначених договором позики від 23.05.2017 року, а відповідачем порушено умови договору позики та не повернуто кошти позивачу.
Відповідно до розписки від 23.05.2017 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 % за договором позики на суму 3400 доларів США (а.с.7).
16.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася на адресу відповідача, яка зазначена у розписці, з вимогою щодо повернення суми позики, в розрахунок якої увійшла і стягувана за цим позовом грошова сума, направивши листа на адресу відповідача (а.с.75-76). Однак станом на час розгляду справи сума позики відповідачем не позивачу не повернута.
В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами ст.6 ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Судом встановлено, що розписка від 23.05.2017 року містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, при цьому написана власноручно ОСОБА_2 , що не оспорюється відповідачем. З умов укладеного між сторонами договору позики від 23.05.2017 року випливає, що цей договір укладено на невизначений строк, а строк виконання позичальником обов`язку визначений моментом пред`явлення до нього вимоги з боку позикодавця.
Оскільки позивач пред`явив відповідачу вимогу про повернення суми боргу за договором позики 16.04.2019, відповідач, згідно з ст.1049 ЦК України мав виконати зобов`язання у тридцяти денний строк до 16.05.2019 включно, однак позичальником на час розгляду справи позика не повернута, а тому зобов`язання ОСОБА_2 щодо повернення позивачу боргу продовжують існувати і він їх не виконує.
Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (Постанова ВСУ від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14).
Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, виходячи з положень ч.2 ст.1048 ЦК України, договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23.05.2017 року на суму 262000,00 грн. не може вважатися безпроцентним, оскільки він укладений на грошову суму, що перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто не є безпроцентним в силу закону, і в самому договорі не зазначено, що він є безоплатним.
У розписці від 23.05.2017 року після тексту договору маються примітки про передання грошових коштів в іноземній валюті з примітками 3%, 2,5%, 2 %, і у судовому засіданні позивач зазначала, що отримувала проценти за договором, порядок сплати і розмір процентів за договором у розписці узгоджувався усно, зміни до договору не вносилися. А тому, перевіривши докази, на які послався позивач в обґрунтування своїх вимог, суд вважає, що їх достатньо для того, щоб встановити факт існування між сторонами домовленості про сплату відповідачем процентів за користування позиченими коштами у розмірі - 3%, 2,5%,2%, які виплачувалися відповідачем позивачу і були внесені саме на погашення процентів у розмірі 3%, 2,5%, 2%.
Разом із тим, належними та допустимими доказами, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України не підтверджено факту того, що кошти в зазначеній сумі спрямовувалися на погашення саме суми боргу за договором, а долучена до відзиву відповідачем розписка позивача свідчить про отримання ОСОБА_1 процентів за договором позики, при цьому ані в розписці від 23.05.2017 року, ані в розписці від 08.11.2018 року не зазначені заперечення відповідача щодо сплати саме процентів за договором.
Наведені вище докази в своїй сукупності, свідчать про те, що під час спірних правовідносин між сторонами мала місце щомісячна сплата процентів за користування грошовими коштами, хоча і у розписці від 23.05.2017 року відсутні елементи домовленості сторін щодо розміру процентів.
Несплата відповідачем суми боргу протягом тридцятиденного строку з моменту пред`явлення вимоги є простроченням грошового зобов`язання, а відповідач вважається таким, що порушив зобов`язання повернути борг в установлений ч.1 ст.1049 ЦК України строк, тобто з 16.05.2019 року.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 2,4,5,81,89,141,263-265,268,273 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 262 000 (двісті шістдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 620 (дві тисячі шістсот двадцять) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2020 року.

Суддя В.В. Калюжна