Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Шевченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Близнюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_3 , про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ

Позивач звернулася з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 02 грудня 2000 року, зареєстрованому відділом РАГС Перевальського РУЮ Луганської області, актовий запис № 31. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2018 року через конфлікти, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Рішення позивача остаточне. На примирення не згодна. Вважає що сім`ю зберегти не можливо. Просила розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем

Відповідач у судове засідання не з`явилася, 08 січня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем. Однак заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей, оскільки діти проживають з ним. Позивач має психічне захворювання та потребує лікування. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей з позивачем.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки,встановлені законом.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 20.03.2002 року відділом РАГС Перевальського РУЮ Луганської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 02 грудня 2000 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 31. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що виконкомом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області зроблено актовий запис № 32. Його батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_4 , про що Алчевським міським ВРАЦС Луганської області зроблено актовий запис № 238. Її батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Алчевського МУЮ у Луганській області зроблено актовий запис № 289. Його батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Спору про поділ спільного майна, позивач не має.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.

Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вимогу про визначення місця проживання дітей, позивачем не заявлено, отже судом не розглядався спір з приводу визначення місця проживання дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 114, 115 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_3 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 02 грудня 2000 року відділом РАГС Перевальського РУЮ Луганської області, актовий запис № 31 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище ОСОБА_7 .

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Шевченко