Справа № 461/6701/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1864/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Грищенко Наталія Олександрівна, про визнання договору недійсним та стягнення збитків,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом (а.с.2-3), уточненим заявою від 23 березня 2018 року (а.с.106-110), в якому просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу НВТ №122510 від 24.05.2016 року, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., за умовами якого відповідач зобов`язувався йому продати квартиру АДРЕСА_1 за 615440 грн. у строк, не пізніше 01.08.2016 року, а він (позивач) в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором передав відповідачу в рахунок майбутніх платежів грошові кошти в сумі 84540 грн., як аванс, однак, при укладенні цього договору відповідач приховав від нього обставини, які мають істотне значення, а саме: наявність судових спорів щодо вказаного предмету купівлі-продажу, на який інші особи заявляли свої права, та існування судових заборон на відчуження цього майна, а тому оспорюваний договір позивач кваліфікує як такий, що укладений внаслідок обману, і просить стягнути з відповідача завдані йому збитки у подвійному розмірі внесеного ним авансу 169080 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним попередній договір, укладений 24.05.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., зареєстрований в реєстрі за №1675.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 84540 грн., сплачені за недійсним правочином.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 1550 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині задоволених вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що сам по собі факт звернення до суду за захистом прав третіми особами, не сторонами оспорюваного правочину, не означає набуття будь-яких прав на нерухоме майно, що було об`єктом оспорюваного правочину.

Також суд невірно застосував правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2469цс16, оскільки він стосується застосування положень статті 261 ЦК України «Початок перебігу позовної давності», що у даній справі не досліджувалось.

Крім цього, апелянт вказує, що прийнявши до розгляду уточнені вимоги позивача про визнання договору недійсним та стягнення збитків, в той час, як первинні вимоги позивача стосувались повернення сплаченого авансу у зв`язку з невиконанням попереднього договору, суд грубо порушив норми процесуального закону, оскільки процесуальний закон не містить таких понять, як «уточнення» та/або «доповнення», а статтею 49 ЦПК України не допускається одночасна зміна предмету і підстави позову. Вважає, що за таких обставин, позивач повинен був звернутись із новим позовом, а не з додатковою вимогою.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом встановлено, що 24 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_3 (покупцем) та відповідачем ОСОБА_2 (продавцем) було укладено попередній договір купівлі-продажу (а.с.4-5), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О., за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому терміном до 01.08.2016 року укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 615440 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_3 передав відповідачу в рахунок майбутніх платежів грошові кошти в сумі 84540 грн., як аванс, які останній зобов`язувався повернути ОСОБА_3 у разі відмови укласти договір купівлі-продажу в обумовлений строк або невиконання зобов`язань за цим договором.

Предметом цього договору є квартира АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу ОСОБА_2 (продавцю за договором) на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_4 , посвідченого 01.02.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. за реєстровим №271 (а.с.97).

Первинно квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири кожному.

31 січня 2014 року ОСОБА_5 подарувала належну їй 1/2 частину квартири своїй малолітній дочці ОСОБА_6 на підставі договору дарування ВТР №952155.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року в справі №461/7079/13-ц (а.с.83), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено; у задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про припинення права власності на частку в квартирі та визнання права власності на квартиру задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку цієї квартири в розмірі 134015 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, 13 листопада 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції Пелип І.Б. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12042996 (а.с.119).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі №461/7079/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На новому апеляційному розгляді цієї справи №461/7079/13-ц, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року (а.с.88) рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_6 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_4 права власності на цю частку квартири та стягнення з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_6 грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в квартирі в розмірі 134015 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 відмовлено.

Таким чином, після набуття відповідачем ОСОБА_2 01.02.2016 року права власності на вказану квартиру та на момент укладення між ним та позивачем ОСОБА_3 оспорюваного договору, в судах на розгляді перебував спір, в якому предметом спору була 1/2 частина цієї квартири, яка за наслідками вирішення цього спору 04.08.2016 року залишилась у власності неповнолітньої ОСОБА_6 , яка в подальшому, у серпні 2016 року в особі свого законного представника пред`явила позов до відповідача ОСОБА_2 про витребування у нього належного їй майна (1/2 частини квартири).

Крім того, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року у справі №461/452/16-ц було накладено арешт на вказану квартиру та заборонено здійснювати будь-яку перереєстрацію (перехід) права власності на цю квартиру іншому власнику, на виконання якої 02 лютого 2016 року Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження, про яке відповідачу ОСОБА_2 , вже як власнику цієї квартири повинно було бути відомо на момент укладення 24 травня 2016 року оспорюваного договору, оскільки виконавче провадження за цією ухвалою суду було закінчено лише 02 липня 2016 року (а.с.114-115).

Існування вказаних обставин, зокрема, відновлення за рішенням суду, яке набрало законної сили 04.08.2016 року, права власності неповнолітньої ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири, унеможливлювало в майбутньому укладення відповідачем ОСОБА_2 будь-яких правочинів щодо розпорядження належною ОСОБА_6 часткою в квартирі.

Отже, на момент укладення оспорюваного договору відповідачу, як власнику квартири, вже було відомо про існування названих вище судових спорів та судових заборон щодо вказаного у договорі нерухомого майна, адже підставою набуття дарувальником ОСОБА_4 права власності на квартиру, яку вона подарувала відповідачу ОСОБА_2 за договором дарування від 01 лютого 2016 року, було зазначено рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 лютого 2015 року, проте, відповідач навмисно замовчував про існування цих обставин, які є істотними з наведених вище мотивів, оскільки стосуються прав інших осіб на володіння, користування та розпорядження 1/2 частиною квартири, яка підлягала продажу позивачеві за оспорюваним договором, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, як такого, що укладений внаслідок обману зі сторони відповідача, із застосуванням наслідків недійсності цього правочину (повернення позивачу коштів, сплачених за недійсним правочином).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та /або процесуального права, які б були обов`зковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що суддя Ніткевич А.В. у період з 17 по 21 лютого включно перебував на листку непрацездатності, тому повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

Ніткевич А.В.