ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2394/19 Номер провадження 22-ц/814/801/20Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Киричка С.А., повний текст рішення складено цього ж дня, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування кредитною карткою», та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість в розмірі 63 946,29 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 784,01 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 55 156,03 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4 485,00 грн, а також штрафів - 500 грн - фіксованої частини, та 3 021,25 грн. - процентної складової.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 946,29 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 1 921, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області 16 грудня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2011 року у розмірі 784,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 23 грн 44 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у позовних вимогах щодо стягнення відсотків, пені і штрафів та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами домовленості про розмір базової відсоткової ставки, про відповідальність боржника у вигляді пені і штрафів, у разі неналежного виконання своїх зобов`язань, щодо повернення кредитних коштів. Підстави, розмір та порядок нарахування відсотків та штрафів визначені в довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка додана до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції визнано встановленим, що згідно анкети-заяви позичальника на ім`я ОСОБА_1 , позивачем було оформлено платіжну кредитну картку. Відповідач фактично отримав та використовував кредитні кошти, проте в добровільному порядку їх не повернув АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.09.2011 року укладеного між "ПриватБанком" та ОСОБА_1 , станом на 30.09.2019 року загальна сума заборгованості становить 63 946,29 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 784,01 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 55 156,03 грн, заборгованість за пенею та комісією - 4 485,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3021,25 грн.- штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в АТ КБ «ПриватБанк» фактично отримані та використані кошти, проте в добровільному порядку не повернуті, тому існують підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту.

У вказаній частині судове рішення не оскаржується, в зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, пені, комісії та штрафів суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії і штрафів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

До матеріалів справи позивачем надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів приватних підприємців і керівників корпоративних компаній. В анкеті-заяві зазначено: «Я можу рекомендувати ниженаведених осіб для відкриття їм продукції банку (за винагороду). Я зацікавлена в подальшому співробітництві з банком по АГЕНТСЬКІЙ ПРОГРАМІ і як агент згодна отримувати від банку відповідні інформаційні і навчальні матеріали. (а.с.11).

На оборотній стороні цієї анкети-заяви зазначено, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна», при цьому відмітка стоїть, як в графі «зарплатна карта», так і в графі «ощадкнижка (депозит)». В анкеті-заяві відсутні відомості про розмір кредиту, який бажає отримати клієнт, про отримання відповідачем кредитної картки, її вид та термін дії, а також відомості щодо суми грошових коштів, наданих у кредит, розмір процентної ставки. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а.с. 11 зворот).

На підтвердження умов укладеного договору банком надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 6693 підписану 19.10.2011 року, хоча позовні вимоги заявлені по кредитному договору № б/н від 27.09.2011 року без зазначення назви договору. (а.с.2).

Факт підписання сторонами анкети-заяви від 27.09.2011 року сторонами не оспорюється, в свою чергу у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.11.2019 року). Надана банком Довідка, яка підписана іншим числом аніж анкета - заява та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують, що відповідач підписуючи анкету заяву від 27.09.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів приватних підприємців і керівників корпоративних компаній, погодився з умовами вказаними в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 6693 підписану 19.10.2011 року.

Враховуючи викладене, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.09.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом другим та четвертим частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Стаття 81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк», не надало належних та достовірних доказів у розумінні вимог ст.ст. 77, 79 ЦПК України, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 27 лютого 2020 року

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

Г.Л. Карпушин