Справа № 484/2908/19
Провадження № 2/484/82/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу Цихоня Валентина Арсентіївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна, про визнання договору дарування недійсним

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу Цихоня Валентина Арсентіївна про визнання договору дарування від 22 червня 2013 року недійсним.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначила, що в 2012 році ОСОБА_4 , переніс ОЦТР, тому за станом здоров`я та через похилий вік з того часу потребував і по теперішній час потребує постійного стороннього догляду як фізичного так і психологічної підтримки. У зв`язку з чим, 22 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка скористалась даними обставинами, був укладений оспорюваний договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що збіг тяжких обставин, а саме: перенесення тяжкої хвороби, похилий вік позивача, наявність ще інших тяжких захворювань, неможливість самостійно себе забезпечувати та обслуговувати, одинокість і безпомічність, потреба в сторонній допомозі, відсутність близьких родичів спонукали позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах - безоплатно позбавивши себе цим єдиного наявного житла. Крім того, на даний час відповідач погрожує позивачу позбавленням житла, тому він вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача в підготовчому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач та її представник в підготовчому засіданні позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу Цихоня Валентина Арсентіївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских Світлана Борисівна, в підготовче засідання не з`явились, надали суду заяви в яких просили справу слухати без їхньої участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Судом встановлено, що 22 червня 2013 року, між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 17.06.2013 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1668, та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., та зареєстрований в реєстрі за № 3096.(а.с.48-51)

За умовами вказаного договору позивач (дарувальник) передав безоплатно та без будь-яких умов у власність відповідачу (обдарованій) вищевказану квартиру.

В судовому засіданні та у позовній заяві представник позивача стверджувала, що збіг тяжких обставин, а саме: перенесення тяжкої хвороби, після якої останній потребує постійного стороннього догляду, похилий вік позивача, наявність інших тяжких захворювань, неможливість самостійно себе забезпечувати та обслуговувати, одинокість і безпомічність, потреба в сторонній допомозі, відсутність близьких родичів спонукали позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах - безоплатно позбавивши себе цим єдиного наявного житла, оскільки відповідач зобов`язувалась, після укладання оспорюваного договору, здійснювати догляд за позивачем, надавати йому необхідну допомогу, забезпечувати продуктами харчування та ліками.

Дане твердження заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 202 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.02.2014 року, по справі № 484/5353/13-ц, визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представником за дорученням ОСОБА_2 , за умовами якої відповідач буде надавати матеріальну допомогу у вигляді виплати позивачеві коштів в розмірі 600 (шістсот ) гривень в місяць та до дня смерті позивача не відчужувати квартиру за АДРЕСА_2 і не чинити перешкод у його проживанні в даній квартирі.

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що дійсно домовилась з позивачем про те, що після укладання оспорюваного договору, вона буде здійснювати догляд за позивачем, надавати йому необхідну допомогу, забезпечувати продуктами харчування, ліками та надавати, при необхідності матеріальну допомогу.

ОСОБА_2 вказала, що кожний місяць виплачувала позивачу грошові кошти в розмірі 600 грн., на виконання вимог мирової угоди, однак, у зв`язку із віддаленістю місця проживання, наявністю на її утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують постійної уваги, вона, після укладання договору дарування, жодного разу до позивача не приїжджала, фізичного догляду за ним не здійснювала, ліків не купувала, на обстеження до лікаря не возила та пояснила, що в подальшому, також, не має наміру здійснювати за ним догляд, оскільки позбавлена такої можливості.

Крім того, згідно епікризу із історії хвороби № 144, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ПЦМБЛ з 14.02.2012р. по 28.02.2012р. з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу басейні СМА, праворуч: лівобічний геміпарез.

Відповідно до довідки від 01.03.2012р., наданої ПМЦБЛ, ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду.

Також, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що іншого житла у позивача, крім подарованої квартири, немає.(а.с.14-16)

Крім того, згідно довідки № 26 від 31.05.2019р., ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 27.02.186 року по теперішній час. (а.с.7)

Тобто, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність у позивача тяжких обставин, під впливом яких він був змушений укласти оспорюваний правочин на вкрай невігідних до для нього умовах, а факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору не спростовує вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку з цим в отриманні догляду й сторонньої допомоги, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження проживання позивача в спірній квартирі після укладення договору.

Згідно ч. 2 ст. 233 ЦК України при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі вище викладеного, враховуючи, що відповідач проти позову не заперечувала, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушені, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22 червня 2013 року, між ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. 17.06.2013 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1668, та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., та зареєстрований в реєстрі за № 3096, визнати недійсним.

Повне судове рішення буде складено 05.03.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко