Справа № 663/187/20
Провадження № 2/663/334/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

секретаря судового засідання Радіонової О. Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Охлопкова І. О.,

представника відповідачки адвоката Яструба О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в особистих інтересах звернулися до суду із позовною заявою до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в обґрунтування вимог якої зазначили наступне.

ОСОБА_2 17 серпня 2015 року, о 13 год. 00 хв., в світлий час доби керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA FABIA SEDAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з допустимою швидкістю, здійснювала рух по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з боку м. Миколаєва в напрямку м. Одеса.

Рухаючись в умовах достатньої видимості та проїжджаючи 116 км.+810 м. вищевказаної автодороги, поблизу с. Половинки Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 з метою обгону транспорту, який рухався в попутному напрямку, виїхала на смугу зустрічного руху, чим грубо порушуючи п.п. 1.3, 2.3 «Б», 12.1, 12.3, 14.2 «В» Правил дорожнього руху України, проявила неуважність в дорожній обстановці, яка виникла, не зменшуючи швидкість свого руху, та не застосовуючи заходів екстреного гальмування, допустила зіткнення з вантажно-пасажирським автобусом марки «Mercedes-Benz 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався назустріч, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України). Цивільний позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду.

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу № 239, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 129961,00 грн.

30 березня 2017 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на підставі полісу № АІ/5486243 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн., сума невідшкодованої майнової шкоди становить 79961,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому дужки та поперекового відростка 5-го шийного хребта зліва з компресією коришків 4,5 шийного хребта, травматичного антіліетезу 4-го шийного хребта, парезу лівої кінцівки.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 проходив лікування та поніс витрати у загальному розмірі 2382,80 грн.

Окрім цього, внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, порушенні звичайного порядку життя та сну, спричинених ушкодженням його здоров`я, через що вимушений періодично проходити стаціонарне лікування.

З наведених підстав позивачі просили: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 79961,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 2382,80 грн. (витрати на лікування та придбання ліків); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 38-39).

10.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки адвокат Яструб О. П. просив відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та заявлених поза межами строку позовної давності. Подав заяву про застосування строків позовної давності в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (т. 1 а.с. 45-49, 59-61).

04.08.2020 представником ОСОБА_1 адвокатом Охлопковим І. О. подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи представника відповідача про необґрунтованість позовних вимог та пропущення строку позовної давності є хибними та такими, що не спростовують підстави позовної заяви (т. 1 а.с. 115-117).

13.08.2020 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідачки адвокат Яструб О. П. наполягав на позиції викладеній у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та спливу строку позовної давності (т. 1 а.с. 123-127).

25 серпня 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Охлопковим І. О. подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 79961,00 грн. та вартість експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 1056,96 грн. В обґрунтування заяви посилався на те, що ОСОБА_1 на момент ДТП правомірно володів транспортним засобом вантажно-пасажирським автобусом марки «Mercedes-Benz 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , тому має право на відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди майну (т. 1 а.с. 133-135).

У підготовчому засіданні, яке відбулося 26 серпня 2020 року судом роз`яснено представнику ОСОБА_1 адвокату Охлопкову І. О., що під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві й під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві й з огляду на зміст заяви про збільшення позовної заяви, у її прийнятті було відмовлено.

11 вересня 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Охлопковим І. О. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 79961,00 грн., вартість експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 1056,96 грн., витрати на лікування та придбання ліків у сумі 2382,80 грн., а всього 83400,76 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. В обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 на момент ДТП правомірно володів транспортним засобом вантажно-пасажирським автобусом марки «Mercedes-Benz 312D», у зв`язку із чим він має право на відшкодування шкоди, яка була завдана майну за наслідками дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 147б-149).

Ухвалою підготовчого судового засідання не виходячи до нарадчої кімнати постановлено прийняти заяву про уточнення позовних вимог, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 16 вересня 2020 року (т.1 а.с. 158).

Ухвалами суду від 16 вересня 2020 року:

--- залишено без розгляду вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у розмірі 79961,00 грн. Роз`яснено ОСОБА_3 , що наслідком залишення без розгляду заявлених ним позовних вимог є втрата його статусу в якості позивача по справі (т. 1 а.с. 159);

--- до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 160);

--- витребувано докази (т. 1 а.с. 162-163);

--- постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 165-166).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Охлопков І. О. в судовому засіданні підтримали позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідачки адвокат Яструб О. П. просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог через їх необґрунтованість та сплив строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання, будучи обізнаним про наявність на розгляді суду справи, не з`явився.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України).

З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне.

ОСОБА_2 17 серпня 2015 року, о 13 год. 00 хв., в світлий час доби керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA FABIA SEDAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з допустимою швидкістю, здійснювала рух по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» з боку м. Миколаєва в напрямку м. Одеса.

Рухаючись в умовах достатньої видимості та проїжджаючи 116 км+810 м. вищевказаної автодороги, поблизу с. Половинки Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 з метою обгону транспорту, який рухався в попутному напрямку, виїхала на смугу зустрічного руху, чим грубо порушуючи п.п. 1.3, 2.3 «Б», 12.1, 12.3, 14.2 «В» Правил дорожнього руху України, проявила неуважність в дорожній обстановці, яка виникла, не зменшуючи швидкість свого руху, та не застосовуючи заходів екстреного гальмування, допустила зіткнення з вантажно-пасажирським автобусом марки «Mercedes-Benz 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався назустріч, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Зазначені обставини встановлені вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року у справі № 480/2452/16-к, який набув чинності 24 січня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду (т. 1 а.с. 7-9).

Відповідно до висновку Експертного авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу № 239, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz 312D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 129 961,00 грн. (т. 1 а.с. 11-18).

30 березня 2017 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50000,00 грн., що визнавалося учасниками справи, а тому на підставі частини 1 статті 82 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року встановлено, що згідно з висновком судово-медичної експертизи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому дужки та поперекового відростка 5-го шийного хребта зліва з компресією коришків 4,5 шийного хребта, травматичного антіліетезу 4-го шийного хребта, парезу лівої кінцівки.

У зв`язку із отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 проходив лікування:

у період з 19 серпня 2015 року до 25 серпня 2015 року в нейрохірургічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги МОЗ України УОЗ у м. Миколаєві (т. 1 а.с. 27);

у період з 12 жовтня 2015 року до 21 жовтня 2015 року в Ортопедо-вертебрологічному центрі ПП «Сучасні медичні технології» (т. 1 а.с. 28);

у період з 23 червня 2017 року до 03 липень 2017 року, та з 06 лютого 2018 року до 16 лютого 2018 року, в неврологічному відділенні Скадовської ЦРЛ (т. 1 а.с. 29).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При перевірці доводів представника відповідачки щодо пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого (частина 1). Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (частина 4). Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частина 7).

Згідно з частиною 2 статті 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Як вже було встановлено, вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілим ОСОБА_1 отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, був залишений без розгляду. Вирок набрав законної сили 24.01.2017 й доводи представника відповідачки щодо набрання вказаним вироком суду законної сили 21.01.2017 є помилковими, оскільки суперечать положенням статей 115, 395, 532 КПК України.

За змістом частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

З огляду на те, що цивільний позов пред`явлений ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, вироком суду, який набрав чинності 24.01.2017 залишено без розгляду, а в порядку цивільного судочинства він звернувся 24.01.2020, суд вважає, що строк позовної давності за вимогами про відшкодування моральної шкоди, а також витрат на лікування та придбання ліків, не пропущено. Тоді як, за вимогами про відшкодування майнової шкоди у виді матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля в сумі 79961,00 грн. та вартості експертного авто-товарознавчого дослідження в сумі 1056,96 грн., з якими ОСОБА_1 звернувся до суду шляхом уточнення позовних вимог лише 11.09.2020, строк позовної давності пропущено і це, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову за вказаними вимогами.

При вирішенні питання обґрунтованості вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд визнає, що протиправними діями відповідачки позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які він отримав у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями у вигляді: перелому дужки та поперекового відростка 5-го шийного хребта зліва з компресією коришків 4,5 шийного хребта, травматичного антіліетезу 4-го шийного хребта, парезу лівої кінцівки, у зв`язку із чим наявна потреба періодично проходити лікування.

Враховуючи ступінь вини заподіювача шкоди, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає заявлену позивачем вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн., такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 7000 грн., оскільки на думку суду саме такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню моральних страждань, завданих ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про стягнення витрат на лікування та придбання ліків, суд звертає увагу на наступне.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучено копії квитанцій та фіскальних чеків, з яких суд вважає належними доказами на підтвердження витрат на лікування та придбання лікарських засобів, наступні квитанції: від 29.06.2017 на суму 36,50 грн., від 26.06.2017 на суму 47,03 грн., від 23.06.2017 на суму 8,00 грн., від 26.06.2017 на суму 21,96 грн., від 30.06.2017 на суму 14,50 грн., від 01.07.2017 на суму 36,58 грн., від 27.06.2017 на суму 14,54 грн., від 08.02.2018 на суму 128,63 грн., від 12.02.2018 на суму 154,76 грн., від 27.06.2017 на суму 32,20 грн., від 01.07.2017 на суму 20,42 грн., від 15.02.2018 на суму 85,73 грн. (т. 1 а.с. 31-33). Придбання зазначених у вище перелічених квитанціях та чеках препаратів відповідає періодам лікування ОСОБА_1 зокрема: з 23 червня 2017 року по 03 липня 2017 року та з 06 лютого 2018 року до 16 лютого 2018 рок у неврологічному відділенні Скадовської ЦРЛ.

Разом із тим, суд не приймає як докази на підтвердження витрат на лікування потерпілого наступні квитанції та чеки: від 31.05.2017 на суму 350 грн. за проведення денситометрії, від 25.10.2015 на суму 60 грн. та від 26.10.2015 на суму 50 грн. за проведення ампліпульсу, від 31.05.2017 на суму 130 грн. та від 22.06.2017 на суму 1000 грн. за рентген (т. 1 а.с. 31, 32, т. 2 а.с. 1), оскільки здійснені поза межами періодів лікування ОСОБА_1 , не підтверджені рекомендаціями в наявних медичних документах щодо проходження вказаних процедур та обстеження.

За таких обставин суд вважає, що позивачем підтверджені витрати на лікування та придбання лікарських засобів у сумі 600,85 грн., які мають бути відшкодовані відповідачкою.

Як вбачається з платіжного доручення від 28.12.2016 в рахунок відшкодування витрат на лікування позивача, відповідачкою були сплачені кошти в сумі 1814,61 грн. (т. 1 а.с. 53). Отримання вказаних коштів не заперечувалася ОСОБА_1 , проте їх сплату пов`язував із компенсацією купівлі ним вітамінів, необхідних для відновлення організму після отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень.

Виходячи з того, що сума відшкодованих відповідачкою витрат на лікування позивача згідно платіжного доручення від 28.12.2016 значно перевищує суму вказаних витрат, встановлених під час судового розгляду, й позивачем у розумінні статей 77, 80 ЦПК України не доведено необхідність відшкодування інших понесених ним витрат на лікування чи придбання лікарських засобів, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, проаналізувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, надані сторонами докази на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , завдану моральну шкоду заподіяну внаслідок злочину в розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень).

В частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди заподіяної внаслідок злочину та іншої частини моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 98,04 грн. (дев`яносто вісім гривень 04 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя Скадовського районного суду

Херсонської області Пухальський С. В.