Провадження № 2/761/2382/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Борисенко Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача-2 ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_7. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_7 06.11.2019 року подав через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання мотивовано тим, що спір між сторонами, що виник із договору позики від 16.06.2015 року, пунктом 16.2 якого передбачено, що сторони беззастережно погоджуються, що суди Англії та Уельсу мають виняткову юрисдикцію у відношенні буь-яких претензій або питань, які виникають на основі або у зв`язку з цим договором, а тому усі спори, що виникають із договору позики від 16.06.2015 року не підсудні судам України, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7. клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача з приводу клопотання заперечувала та просила відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Визначення поняття «іноземний елемент» надано в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», а саме іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: а) хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; б) об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; в) юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (частина друга статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно зі статтею 410 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України).

Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (частина перша статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

Так, статтею 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У статті 76 вказаного вище закону визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_7 зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі мають на праві власності нерухоме майно на території України, відносно якого в рамках розгляду даної справи застосовано заходи забезпечення позову.

Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Спір, який виник між сторонами ґрунтується на посиланнях позивача з приводу неповернення грошових коштів за договором позики та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи позивача з приводу того, що договором позики визначено підсудність спорів за даним договором не за судами України не можуть слугувати підставою для закриття провадження у даній справі, оскільки такі підстави чітко визначені ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, підстави для закриття провадження у справі відсутні, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255, 259, 260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника відповідача-2 ОСОБА_7. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено 27.02.2020 року.