Справа № 425/2228/20
Провадження № 22-ц/810/886/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Коновалової В.А. (суддя - доповідач), Кострицький В.В., Луганська В.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Пустовойтов Роман Юрійович

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рубіжанський міський суд Луганської області ухвалою від 11 листопада 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача Пустовойтова Романа Юрійовича про призначення психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовив.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Пустовойтов Роман Юрійович , звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Крім того, 23 листопада на адресу Луганського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга від представника відповідача Пустовойтова Романа Юрійовича , який вказує себе як особу що подає апеляційну скаргу, на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року, яка є ідентичною апеляційній скарзі, яка подана ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції окремо від рішення суду можуть тільки сторони, якими є позивач та відповідач, та треті особи. У розумінні статті 42 ЦПК України представник не є самостійним учасником справи, оскільки здійснює представництво сторони та діє в інтересах такої.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, представник відповідача Пустовойтов Роман Юрійович не є самостійним учасником справи, він лише здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 та діє в його інтересах, тому не може подавати апеляційну скаргу від свого імені.

В апеляційній скарзі поданій Пустовойтовим Романом Юрійовичем , останній вказує себе як особу що подає апеляційну скаргу, разом з тим зазначає про те, що він є представником відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яка подана Пустовойтовим Романом Юрійовичем , який вказує себе як особу що подає апеляційну скаргу, разом з тим у даній справі, є представником і діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , що підтверджується копією ордеру серії АН № 1005683 від 30 вересня 2020 року, вважається поданою відповідачем.

Колегія суддів зауважує, оскільки вимоги апеляційної скарги поданої ОСОБА_1 та апеляційної скарги поданої Пустовойтовим Романом Юрійовичем , який є представником відповідача та діє від його імені є ідентичними, тому слід вважати поданими позивачем.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Пустовойтов Роман Юрійович , на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом з наступних підстав.

Як вбачається із копій відокремленого матеріалу цивільної справи 11 листопада 2020 року представник відповідача Пустовойтов Роман Юрійович звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про призначення психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа.

Відповідачем чи його представником у даній справі не подавались заяви про забезпечення доказів у розумінні статей 116,117 ЦПК України з оплатою судового збору.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Пустовойтова Романа Юрійовича про призначення психофізіологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.

Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи у цьому переліку не зазначена.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 754/7038/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц висловлено правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції, а саме, встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 293 ЦПК України у редакції, чинній на час нового розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині другій статті 293 ЦПК України у вказаній редакції.

Відповідно до положень ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови в призначенні експертизи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що повернення апеляційної скарги на ухвалу суду не порушує прав відповідача, оскільки згідно ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи, що відповідач звернувся до суду із клопотанням про призначенні експертизи, до суду ні відповідачем, ні його представником заяви про забезпечення доказів у розумінні положень статей 116,117 ЦПК України з оплатою судового збору не подавались, а в силу положень ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи, тому апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 11 листопада 2020 року підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Пустовойтов Роман Юрійович на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 листопада 2020 року повернути відповідачу.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді