Провадження №2/447/46/20
Справа №447/1571/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.02.2020 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Карбовнік І. М.

з уча стю секретаря судового засідання Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення ОСОБА_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку проживає його колишня дружина ОСОБА_2 .

Відповідач систематично виражається нецензурними словами в його сторону, вчиняє моральний та психічний тиск, виносить речі з житлового будинку, перешкоджає користуватися побутовими приладами, тобто порушує правила спільного проживання. До відповідача працівниками Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області вживались заходи запобігання і громадського впливу, у звязку з чим просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив таку задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що вона з позивачем до 2014 року перебувала в шлюбі. Від подружнього життя у них народилися діти, які на даний час є повнолітніми, мають свої сім"ї та своє місце проживання.Після реєстрації шлюбу та до сьогоднішнього дня вона проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить її колишньому чоловіку, здійснює догляд за цим будинком, оплачує комунальні послуги. Між ними часто виникають конфлікти, під час яких вона для збереження спільного майна набутого у шлюбі зачиняє житлові кімнати від позивача. Посилання позивача на той факт, що вона чинить перешкоди у користуванні житловим будинком вважає безпідставними та просить в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.3 ст.64 ЖК УРСР , якщо особи перестали бути членами сім"ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов"язки як наймач і члени його сім"ї, тобто припинення членства у сім"ї не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 157 ЖК Української РСР , передбачено, що розірвання шлюбу з власником житлового будинку не позбавляє права наймача, у даному випадку відповідача, проживання у житловому будинку позивача.

Згідно ст.157 ЖК Української РСР , членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки, відповідачка на момент її реєстрації у житловому будинку перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем, тобто, була членом сім`ї власника будинку, факт розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє її права користування спірним приміщенням.

Що стосується тверджень позивача, що відповідачка порушує правила співжиття, чинить йому перешкоди у користуванні житловим будинком, то такі спростовуються з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливе для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Позивачем доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, суду не надано. Посилання позивача на його письмові звернення до Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області щодо протиправних дій відповідачки, не підтверджені жодними процесуальними рішеннями про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на те всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згода позивача на вселення відповідачки була надана, оскільки власником житлового будинку є саме він, доказів самовільного вселення відповідачки у приміщення та доказів оспорювання ним її права на проживання після вселення не надано.

Відтак, позивачем доказів наявності підстав для виселення відповідачки, передбачених ст.ст. 116,157 ЖК УРСР, порушення прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, не надано та судом у судовому засіданні не встановлено, а тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в частині усунення перешкод у користуванні спірним житловим будинком

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 3,10 , 12, 81,141, 258,259, 263-265, 352, 354, ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2020 року.

Суддя Карбовнік І. М.