№ 201/7111/18
провадження 2/201/489/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання факту, визнання свідоцтва про поховання недійсним, зобов`язання вчинити певні дії і виправлення помилки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 червня 2018 року звернулася суду з позовом до відповідачів КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради і ОСОБА_2 про визнання факту, визнання свідоцтва про поховання недійсним, зобов`язання вчинити певні дії і виправлення помилки, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилалася на те, що її звернення пов`язане зі смертю її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була похована ІНФОРМАЦІЯ_1 на Запорізькому кладовищі м. Дніпрі. Громадянин ОСОБА_2 не приймав участь у похованні її матері, не платив жодної гривни за послуги риття могили та інші офіційні і неофіційні витрати за поховання (за все платила вона, донька ОСОБА_3 ), але на його ім`я було виписано свідоцтво про поховання серія НОМЕР_1 , як користувача її сімейного місця поховання і особу, яка начебто поховала її матір ОСОБА_3 .

Мати позивачки, коли їй стало погано на зупинці громадського транспорту, зателефонувала саме їй, доці, та попрохала підійти, ОСОБА_2 і близько не було, коли медичну допомогу надавав лікар швидкої і потім, коли приїздила поліція. Впевнена, що у всіх інших офіційних паперах значаться саме її дані прізвища та інш., а не ОСОБА_2 , саме вона підписувала папери для представників швидкої, поліції і моргу. ОСОБА_2 не є кимось з родичів чи близьких людей її або матері, йому не віддали тіло матері позиваки. У день похорон тіло мами видали саме позиваці як доньці покійної у морзі, де проводився розтин тіла.

Згідно ст. 13 Закону України «Про поховання та похоронну справу» - Допомога на поховання - «виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, надається допомога на поховання». З наданого офіційного документу з пенсійного фонду видно, що саме позивач ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання. Слід зазначити, що гр. ОСОБА_2 , який знає, що позивач сплачувала поховання своєї матері ОСОБА_3 , ніколи не претендував на отримання державної допомоги на поховання.

На сьогоднішній день існує суперечлива ситуація: якщо вірити свідоцтву про поховання паперового зразка, то маму позивача ОСОБА_3 начебто поховав ОСОБА_2 , в той же час, якщо брати до уваги вищезазначене і той факт, хто отримав допомогу на поховання, то свою маму поховала саме ОСОБА_1 , саме її дані прізвища, імені та побатькові наведені у всіх інших документах, які стосуються смерті і поховання ОСОБА_3 . Як донька, позивачка поховала свою матір ОСОБА_3 , а отже саме вона повинна була отримати не тільки допомогу на поховання, а й паперове свідоцтво про поховання (папір формату А5), в якому б вона значилася користувачем їх родинного місця поховання, оскільки саме вона була споживачем послуг ритуальної служби. ОСОБА_2 і гривні не витратив на поховання ОСОБА_3 , у день поховання працівники філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради оригінал свідоцтва про поховання матері позивача (папір формату А5) віддали їй, донці, а не йому, і зараз це свідоцтво (друге, оригінал) знаходиться у неї по сьогоднішній день. Лише після поховання вона додивилася, що там значиться не вона, а ОСОБА_2 , як особа, яка начебто здійснила поховання ОСОБА_3 . Більш того, на підставі існуючого свідоцтва про поховання (паперового зразка формату паперу НОМЕР_2 , серія ААА, № 624513) ОСОБА_2 має право на власний розсуд розпоряджатися сімейним похованням позиваки, це на думку позивача несправедливо і завдає їй глибоких моральних страждань. Більш того, вона заздалегідь заявляла, що поряд з своєю мамою ОСОБА_3 не має жодних прав бути похованим ОСОБА_2 (теперішній користувач цього родинного поховання згідно існуючого паперового свідоцтва формату НОМЕР_2 ), а ні його сестра ОСОБА_4 , ні будь-які їхні нащадки.

У 2015 і 2018 роках позивач вжила усіх заходів, щоб з`ясувати, як могло мати вигляд паперове свідоцтво про поховання її матері (формат паперу А5), в якому ОСОБА_2 замість неї, ОСОБА_1 , був записаний користувачем, спробувала відновити справедливість. Так, у 2015 році, коли вона трохи оговталася після раптової смерті своєї матер намагалася без суду відстояти свої права споживача, а саме отримати свідоцтво про поховання, в якому лише вона зазначена користувачем, та визнати недійсним і ліквідувати паперове свідоцтво про поховання її матері ОСОБА_3 , в якому користувачем значиться громадянин ОСОБА_2 .. Спілкувалася з адміністрацією Запорізького кладовища: усі були ввічливі і доброзичливі до неї, порадили поставити огорожу, заспокоювали її и запевняли, що вона має право проводи облаштування маминого поховання, незважаючи на той факт, що користувач значиться ОСОБА_2 у паперовому свідоцтві про поховання. З усіма документами (своїм свідоцтвом про народження, який доводив родинний зв`язок, оригіналом паперового свідоцтва про поховання матері ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 значився користувачем, та оригінал свідоцтва про смерть матері ОСОБА_3 ) звернулася до філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, а саме у «Стіл замовлень ІНФОРМАЦІЯ_2 ритуальної ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться у Соборному районі АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_2 18Б (у 2015 році, зараз АДРЕСА_2 . Працівники даної установи підтвердили, що паперове свідоцтво про поховання, в якому ОСОБА_2 значиться користувачем вказаного родинного поховання (формат А5), було видано ними і пояснили, що це, можливо, трапилося помилково: хтось разом з її грошима надав паспорт ОСОБА_2 замість її, і таким чином він став значитися користувачем її сімейного поховання, де поховано її маму ОСОБА_3 . Там же їй порадили звернутися до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, пр. Кірова (зараз Поля), 18, м. Дніпро, що вона тут же і зробила. У 2015 році спілкувалася з юрисконсультом установи КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, яка стверджувала, що вирішити проблему і скасувати видане паперове свідоцтво про поховання, де користувачем зазначено ОСОБА_2 , можливо лише через суд. У 2015 році вона не звернулася до суду через те, що була морально виснажена (смерть батька і матері у 2015 році) і не готова проходити через судові перипетії, а також через брак коштів після поховання. У 2018 році вона звернулася вже з письмовою заявою до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, на яку відповідь досі не отримала.

Позивач вважає вказане неправомірним, порушені її права. Зараз є спір не тільки за правильність видачі документів, але і визначення місця родинного поховання та інш., в добровільному порядку не вирішено, без вказаного і виправлення документів цього з`ясувати неможливо. Позивач просила визнати факт того, що саме вона, донька померлої ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , особа, яка здійснила поховання своєї матері на Запорізькому кладовищі у місці № 2, ряд № 4, ділянка № НОМЕР_3 (у свідоцтві про поховання формату НОМЕР_2 серія ААА № 624513 ОСОБА_2 значиться особою, яка поховала ОСОБА_3 ), визнати недійсним свідоцтво про поховання серії НОМЕР_4 № НОМЕР_5 , паперового зразку формату паперу НОМЕР_2 , яке було видане 15 вересня 2015 року КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, в якому ОСОБА_2 значиться як користувач місця АДРЕСА_3 на Запорізькому кладовищі АДРЕСА_4 ряду АДРЕСА_5 на АДРЕСА_6 , де ІНФОРМАЦІЯ_1 поховано ОСОБА_3 (реєстраційний номер поховання 251727, книга № 4011) та зобов`язати КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради видати таке ж саме (такого ж формату, якості, з тими ж властивостями та інш.) свідоцтво на ОСОБА_1 , замість ОСОБА_2 та зобов`язати відповідача КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради зробити виправлення у всіх існуючих документах, які стосуються поховання матері позивача ОСОБА_3 : книзі № 4011 та інших облікових документах, де замість не вірно вказаного ОСОБА_2 написати ОСОБА_1 , а також виправити помилку про кількість місць поховання (вказати 5 місць) при видачі позивачу ОСОБА_1 нового свідоцтва про поховання або зазначити в свідоцтві «родинне поховання» з наданням завіреної копії довідки про кількість місць для могил (без кремації) та розташування її родинного поховання (місце, ділянка, місцезнаходження між родинними похованнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Представник відповідача з заявленими позовними вимогами не погодився, вказавши на те, при похованні матері позивачки укладався договір на поховання і він укладений саме з ОСОБА_2 , тому по закону вони і видали свідоцтво про поховання саме на вказану особу, стосовно позивача все ними зроблено у відповідності до медичних законів і правил, порушень не було. З позивачкою спілкувалися, все їй роз`яснили, надавали відповіді на її звернення. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали, на звернення позивача надавали своєчасно відповіді, витербувану нею документацію надали самостійно, запрошувані документи є. Правових підстав для задоволення позову немає, вважають позовні вимоги не доведеними і безпідставними, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомив, вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в письмовому зверненні до суду, з заявленими позовними вимогами фактично не згоден, при видачі свідоцтва порушень з його боку не було. Все ним зроблено згідно вимог закону, нічиїх прав не порушував і будь-якої шкоди не завдавав. Просив винести рішення за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, з`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що встановлено, що дійсно звернення ОСОБА_1 пов`язане зі смертю її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була похована ІНФОРМАЦІЯ_1 на Запорізькому кладовищі м. Дніпрі. Відповідач ОСОБА_2 не приймав участь у похованні її матері, не платив жодної гривни за послуги риття могили та інші офіційні і неофіційні витрати за поховання (за все платила вона, донька ОСОБА_3 ), але на його ім`я було виписано свідоцтво про поховання серія НОМЕР_1 , як користувача її сімейного місця поховання і особу, яка начебто поховала її матір ОСОБА_3 ..

Але мати позиваки, коли їй стало погано на зупинці громадського транспорту, зателефонувала саме їй, доці, та попрохала підійти, ОСОБА_2 там не було, коли медичну допомогу надавав лікар швидкої і потім, коли приїздила поліція. Позивач впевнена, що у всіх інших офіційних паперах значаться саме її дині прізвища та інш., а не ОСОБА_2 , саме вона підписувала папери для представників швидкої, поліції і моргу. ОСОБА_2 не є кимось з родичів чи близьких людей її або матері, йому не віддали тіло матері позиваки. У день похорон тіло мами видали саме позиваці як доньці покійної у морзі, де проводився розтин тіла.

Згідно ст. 13 Допомога на поховання Закону України «Про поховання та похоронну справу» «виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, надається допомога на поховання». З наданого офіційного документу з пенсійного фонду видно, що саме позивач ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання. Слід зазначити, що гр. ОСОБА_2 , який знає, що позивач сплачувала поховання своєї матері ОСОБА_3 , ніколи не претендував на отримання державної допомоги на поховання.

Таким чином, на сьогоднішній день існує суперечлива ситуація: якщо вірити свідоцтву про поховання паперового зразка, то маму позивача ОСОБА_3 начебто поховав ОСОБА_2 , в той же час, якщо брати до уваги вищезазначене і той факт, хто отримав допомогу на поховання, то свою маму поховала саме ОСОБА_1 , саме її дані прізвища, імені та побатькові наведені у всіх інших документах, які стосуються смерті і поховання ОСОБА_3 . Як донька, позивака поховала свою матір ОСОБА_3 , а отже саме вона повинна була отримати не тільки допомогу на поховання, а й паперове свідоцтво про поховання (папір формату А5), в якому б вона значилася користувачем їх родинного місця поховання, оскільки саме вона була споживачем послуг ритуальної служби.

ОСОБА_2 не поніс витрат на поховання ОСОБА_3 , у день поховання працівники філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради оригінал свідоцтва про поховання матері позивача (папір формату А5) віддали їй, донці, а не йому, і зараз це свідоцтво (друге, оригінал) знаходиться у неї по сьогоднішній день. Лише після поховання вона додивилася, що там значиться не вона, а ОСОБА_2 , як особа, яка начебто здійснила поховання ОСОБА_3 . Більш того, на підставі існуючого свідоцтва про поховання (паперового зразка формату паперу НОМЕР_2 , серія ААА, № 624513) ОСОБА_2 має право на власний розсуд розпоряджатися сімейним похованням позиваки, це на думку позивача несправедливо і завдає їй глибоких моральних страждань. Більш того, вона заздалегідь заявляла, що поряд з своєю мамою ОСОБА_3 не має жодних прав бути похованим відповідач ОСОБА_2 (теперішній користувач цього родинного поховання згідно існуючого паперового свідоцтва формату НОМЕР_2 ), а ні його сестра ОСОБА_4 , ні будь-які їхні нащадки.

У 2015 і 2018 роках позивач вжила усіх заходів, щоб з`ясувати, як могло мати вигляд паперове свідоцтво про поховання її матері (формат паперу А5), в якому ОСОБА_2 замість неї, ОСОБА_1 , був записаний користувачем. Так, у 2015 році, коли вона трохи оговталася після раптової смерті своєї матер намагалася без суду відстояти свої права споживача, а саме отримати свідоцтво про поховання, в якому лише вона зазначена користувачем, та визнати недійсним і ліквідувати паперове свідоцтво про поховання її матері ОСОБА_3 , в якому користувачем значиться ОСОБА_2 .. Спілкувалася з адміністрацією Запорізького кладовища: усі були ввічливі і доброзичливі до неї, порадили поставити огорожу, заспокоювали її и запевняли, що вона має право проводи облаштування маминого поховання, незважаючи на той факт, що користувач значиться ОСОБА_2 у паперовому свідоцтві про поховання. З усіма документами (своїм свідоцтвом про народження, який доводив родинний зв`язок, оригіналом паперового свідоцтва про поховання матері ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 значився користувачем, та оригінал свідоцтва про смерть матері ОСОБА_3 ) звернулася до філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, а саме у «Стіл замовлень ІНФОРМАЦІЯ_2 ритуальної ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться у Соборному районі АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_2 18Б (у 2015 році, зараз АДРЕСА_2 . Працівники даної установи підтвердили, що паперове свідоцтво про поховання, в якому ОСОБА_2 значиться користувачем вказаного родинного поховання (формат А5), було видано ними і пояснили, що це, можливо, трапилося помилково: хтось разом з її грошима надав паспорт ОСОБА_2 замість її, і таким чином він став значитися користувачем її сімейного поховання, де поховано її маму ОСОБА_3 . Там же їй порадили звернутися до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, пр. Кірова (зараз Поля), 18, м. Дніпро, що вона тут же і зробила.

У 2015 році спілкувалася з юрисконсультом установи КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, яка стверджувала, що вирішити проблему і скасувати видане паперове свідоцтво про поховання, де користувачем зазначено ОСОБА_2 , можливо лише через суд. У 2015 році вона не звернулася до суду через те, що була морально виснажена (смерть батька і матері у 2015 році) і не готова проходити через судові перипетії, а також через брак коштів після поховання. У 2018 році вона звернулася вже з письмовою заявою до КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, на яку відповідь досі не отримала.

Позивач вважає вказане неправомірним, порушені її права. Зараз є спір не тільки за правильність видачі документів, але і визначення місця родинного поховання та інш., без вказаного і виправлення документів цього з`ясувати неможливо, в добровільному порядку його не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і була похована ІНФОРМАЦІЯ_1 на Запорізькому кладовищі м. Дніпрі. Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 . Відповідачем КП «Ритуальна служба» ДМР видане свідоцтво про поховання ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 , як користувача сімейного місця поховання ОСОБА_1 і особу, яка начебто поховала ОСОБА_3 ..

Але мати позиваки, коли їй стало погано на зупинці громадського транспорту, зателефонувала саме їй, доці, та попрохала підійти, ОСОБА_2 там не було, коли медичну допомогу надавав лікар швидкої і потім, коли приїздила поліція. Позивач впевнена, що у всіх інших офіційних паперах значаться саме її дині прізвища та інш., а не ОСОБА_2 , саме вона підписувала папери для представників швидкої, поліції і моргу. ОСОБА_2 не є кимось з родичів чи близьких людей її або матері, йому не віддали тіло матері позиваки. У день похорон тіло мами видали саме позиваці як доньці покійної у морзі, де проводився розтин тіла.

Згідно ст. 13 Допомога на поховання Закону України «Про поховання та похоронну справу» «виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, надається допомога на поховання». З наданого офіційного документу з пенсійного фонду видно, що саме позивач ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання. Слід зазначити, що гр. ОСОБА_2 , який знає, що позивач сплачувала поховання своєї матері ОСОБА_3 , ніколи не претендував на отримання державної допомоги на поховання.

Таким чином, на сьогоднішній день існує суперечлива ситуація: якщо вірити свідоцтву про поховання паперового зразка, то маму позивача ОСОБА_3 начебто поховав ОСОБА_2 , в той же час, якщо брати до уваги вищезазначене і той факт, хто отримав допомогу на поховання, то свою маму поховала саме ОСОБА_1 , саме її дані прізвища, імені та побатькові наведені у всіх інших документах, які стосуються смерті і поховання ОСОБА_3 . Як донька, позивака поховала свою матір ОСОБА_3 , а отже саме вона повинна була отримати не тільки допомогу на поховання, а й паперове свідоцтво про поховання (папір формату А5), в якому б вона значилася користувачем їх родинного місця поховання, оскільки саме вона була споживачем послуг ритуальної служби.

ОСОБА_2 не поніс витрат на поховання ОСОБА_3 , у день поховання працівники філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради оригінал свідоцтва про поховання матері позивача (папір формату А5) віддали їй, донці, а не йому, і зараз це свідоцтво (друге, оригінал) знаходиться у неї по сьогоднішній день. Лише після поховання вона додивилася, що там значиться не вона, а ОСОБА_2 , як особа, яка начебто здійснила поховання ОСОБА_3 . Більш того, на підставі існуючого свідоцтва про поховання (паперового зразка формату паперу НОМЕР_2 , серія ААА, № 624513) ОСОБА_2 має право на власний розсуд розпоряджатися сімейним похованням позиваки, це на думку позивача несправедливо і завдає їй глибоких моральних страждань. Більш того, вона заздалегідь заявляла, що поряд з своєю мамою ОСОБА_3 не має жодних прав бути похованим відповідач ОСОБА_2 (теперішній користувач цього родинного поховання згідно існуючого паперового свідоцтва формату НОМЕР_2 ), а ні його сестра ОСОБА_4 , ні будь-які їхні нащадки.

У 2015 і 2018 роках позивач вжила усіх заходів, щоб з`ясувати, як могло мати вигляд паперове свідоцтво про поховання її матері (формат паперу А5), в якому ОСОБА_2 замість неї, ОСОБА_1 , був записаний користувачем. Але звернення до відповідачів ні до чого не призвело, усі були ввічливі і доброзичливі до неї, порадили поставити огорожу, заспокоювали її и запевняли, що вона має право проводи облаштування маминого поховання, незважаючи на той факт, що користувач значиться ОСОБА_2 у паперовому свідоцтві про поховання. З усіма документами (своїм свідоцтвом про народження, який доводив родинний зв`язок, оригіналом паперового свідоцтва про поховання матері ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_2 значився користувачем, та оригінал свідоцтва про смерть матері ОСОБА_3 ) звернулася до філії КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, а саме у «Стіл замовлень та магазині ритуальної атрибутики», але ніяких дій по виправленню ситуації ніхто не здійснив, документи ніхто не виправив, належних письмових відповідей на її звернення по суті не було, отже порушені її права.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У ст. 19 цього Закону визначені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

У статтях 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду по захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Таким чином, відповіді на звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк у відповідності до вимог ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».

В матеріалах справи міститься звернення позивача до відповідача, яке отримане останнім та на яке була надана відповідь не по суті звернення: тобто документи не надані, свідоцтво не виправлене, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

У даному випадку предметом спору визнання свідоцтва недійсним, зобов`язання винити певні дії, внесення змін до існуючих документів, які були в тому числі підставою помилкового складання свідоцтва про поховання на сторонню для позивача особу, на звернення позивача до відповідачів вказане зроблено не було, іншого способу захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу немає

Отже, статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Позивач надав до матеріалів справи письмові докази, які б підтверджували його правову позицію, а саме: звернення до відповідача, свідоцтво оригінал на її ім`я і на ім`я ОСОБА_2 , представник же відповідача не надав будь-яких доказів чи документів на спростування позиції позивача, чи правове обгрунтування їх позиції стосовно начебто правомірності не виправлення помилок при видаі свідоцтва та інш., не було ними доведено фактів неправомірних дій чи порушень з боку позивача.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження представника відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання представником відповідача позову в частині його обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити і визнати ОСОБА_1 , доньку померлої ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , як особу, яка здійснила поховання своєї матері ОСОБА_3 на Запорізькому кладовищі у місці № 2, ряд № 4, ділянка № НОМЕР_3 (у свідоцтві про поховання формату НОМЕР_2 серія ААА № 624513 ОСОБА_2 значиться особою, яка поховала ОСОБА_3 ); визнати недійсним свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 , паперового зразку формату паперу НОМЕР_2 , яке було видане 15 вересня 2015 року КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, в якому ОСОБА_2 значиться як користувач місця АДРЕСА_3 на Запорізькому кладовищі АДРЕСА_4 ряду АДРЕСА_5 на АДРЕСА_6 , де ІНФОРМАЦІЯ_1 поховано ОСОБА_3 (реєстраційний номер поховання 251727, книга № 4011) та зобов`язати КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради видати таке ж саме (такого ж формату, якості, з тими ж властивостями та інш.) свідоцтво на ОСОБА_1 , замість ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради зробити виправлення у всіх існуючих документах, які стосуються поховання матері позивача ОСОБА_3 : книзі № 4011 та інших облікових документах, де замість не вірно вказаного ОСОБА_2 написати ОСОБА_1 , а також виправити помилку про кількість місць поховання (вказати 5 місць) при видачі позивачу ОСОБА_1 нового свідоцтва про поховання або зазначити в свідоцтві «родинне поховання» з наданням завіреної копії довідки про кількість місць для могил (без кремації) та розташування її родинного поховання (місце, ділянка, місцезнаходження між родинними похованнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), а також стягнути з КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на користь на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16 ЦК України, ст. 3, 4, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 10, 12, 13, 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , доньку померлої ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , як особу, яка здійснила поховання своєї матері ОСОБА_3 на Запорізькому кладовищі у місці № 2, ряд № 4, ділянка № НОМЕР_3 (у свідоцтві про поховання формату НОМЕР_2 серія ААА № 624513 ОСОБА_2 значиться особою, яка поховала ОСОБА_3 ).

Визнати недійсним свідоцтво про поховання серії ААА № 624513, паперового зразку формату паперу НОМЕР_2 , яке було видане 15 вересня 2015 року Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, в якому ОСОБА_2 значиться як користувач місця АДРЕСА_3 на АДРЕСА_7 ряду АДРЕСА_5 на АДРЕСА_6 , де ІНФОРМАЦІЯ_1 поховано ОСОБА_3 (реєстраційний номер поховання 251727, книга № НОМЕР_6 ) та зобов`язати Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради видати таке ж саме (такого ж формату, якості, з тими ж властивостями та інш.) свідоцтво на ОСОБА_1 , замість ОСОБА_2 .

Зобов`язати відповідача Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради зробити виправлення у всіх існуючих документах, які стосуються поховання матері позивача ОСОБА_3 : книзі № 4011 та інших облікових документах, де замість не вірно вказаного ОСОБА_2 написати ОСОБА_1 , а також виправити помилку про кількість місць поховання (вказати 5 місць) при видачі позивачу ОСОБА_1 нового свідоцтва про поховання або зазначити в свідоцтві «родинне поховання» з наданням завіреної копії довідки про кількість місць для могил (без кремації) та розташування її родинного поховання (місце, ділянка, місцезнаходження між родинними похованнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ).

Стягнути з Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на користь на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2020 року.

Суддя -