____________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 4-с/947/18/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року, постанови про арешт майна боржника від 15.05.2019 року, постанови про арешт коштів боржника від 15.05.2019 року у виконавчому провадженні ВП № 59075600,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 з вимогами скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року ВП № 59075600, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2023/10, виданого 11.03.2011 року Київським районним судом м. Одеси в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей- Колект» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2006р. у сумі 190 100, 34 дол.; скасувати постанову про арешт майна боржника від 15.05.2019 року ВП 59075600, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 15.05.2019 року ВП 59075600, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем. Підставами скасування постанов скаржник вказує прийняття виконавчого листа до виконання після спливу строку його пред`явлення до виконання та порушення виконавчої процедури щодо накладення арештів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року скаргу ОСОБА_1 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Завалькевич Є.В. вимоги щодо скасування оскаржуваних постанов та обґрунтування заявлених вимог підтримав та просив задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. та представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» - адвокат Ткаченко Б.Р. проти задоволення скарги заперечували, вважаючи законними постанови, які скаржник вимагає скасувати.

В ході розгляду скарги судом були досліджені надані учасниками справи докази, оглянуті оригінали матеріалів виконавчого провадження та цивільної справи № 520/15573/19. Витребувані до огляду матеріали справи № 2-2023/10 (1512/14830/2012) оглянути не виявилося можливим у зв`язку із їх знищенням за спливом терміну зберігання, що підтверджено архівною довідкою від 26.02.2020 року за підписом секретаря суду Бучко А.А. При вирішенні цієї справи суд також користувався даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа № 2-2023/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, і зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору поруки. Рішенням суду від 31.08.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту було задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2006 року в сумі 190 100, 34 долари США, що за курсом НБУ (1 долар США=7, 7 грн.) станом на 27.04.2009 року складало 1 463 772 (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 65 копійок. В решті вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору поруки - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

19.04.2011 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Київського районного суду м. Одеси з заявою про розстрочення виконання вищезазначеного рішення суду від 30 серпня 2010 року строком на 59 місяців з щомісячною сплатою 25000 грн., і просили змінити примусове виконання рішення на добровільне виконання, у зв`язку з неможливістю одноразово сплатити суму боргу у розмірі 1 463 772,65 грн. (цивільна справа № 6-57/11).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2011 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розстрочку та зміну способу виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року у цивільній справі № 2-2023/10 було задоволено частково та розстрочене виконання рішення цього рішення на 59 (п`ятдесят дев`ять) календарних місяців з щомісячною виплатою заборгованості у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. та зі сплатою в останній місяць решти боргу в сумі 15722 (п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 65 коп. В решті вимог заяви - відмовлено.

В наступному, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» уклали договір факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 00 від 3 липня 2006 року. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язаннях. На підставі наведеного, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року сторону виконавчого провадження було замінено з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-2023/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 1512/14830/2012).

Вищенаведені обставини свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнавали необхідність виконувати рішення суду від 31.08.2010 року у цивільній справі № 2-2023/10. Суд своєю ухвалою надав їм можливість виконувати рішення суду з розстроченням платежу у строки та порядку, про які просили самі боржники, проте у добровільному порядку рішення суду виконано не було, що стало підставою для вчинення дій щодо його примусового виконання.

Так, при розгляді цивільної справи № 520/15573/19 в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлебникова Олександра Володимировича перебуває виконавче провадження № 59075600 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2023/10 від 11.03.2011, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2006року в сумі 190100,34 долари США. Заява представника ТОВ «Кей-Колект» про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого документа надійшла до приватного виконавця 10.05.2019. Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем 11.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59075600 за вищезазначеним виконавчим документом. Копію вищевказаної постанови направлено боржнику ОСОБА_1 , рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано та будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». 25.06.2019 та 01.07.2019 приватним виконавцем здійснено виходи за адресою місцезнаходження нерухомого майна боржника: АДРЕСА_2 , під час яких встановлено, що боржник ОСОБА_1 , приватного виконавця та представника стягувача до вказаної квартири не впустила, про обставини, що передбачають зупинення або відкладення проведення виконавчих дій, не повідомила. На підставі вищевикладеного, суд встановив, що боржник ОСОБА_1 , ухиляється від сплати боргу, вільного допуску приватного виконавця до квартири АДРЕСА_2 , для належного винесення постанови опису й арешту майна, що знаходиться в квартирі, та самої квартири, для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, немає.

За результатами розгляду цивільної справи № 520/15573/19 суд задовольнив подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, за участю стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», боржника ОСОБА_1 , про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб та дозволив приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Хлєбникову Олександру Володимировичу примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику - ОСОБА_1 ; надав дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Хлебникову Олександру Володимировичу, а також іншим особам, що будуть залучені приватним виконавцем до проведення виконавчих дій, а саме: стягувачу або його представнику, що мають право брати участь у проведенні виконавчих дій в порядку ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»; суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання, що залучається для проведення оцінки майна в порядку ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження»; понятим, що залучаються при опису та арешту майна боржника в порядку ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження», на примусове проникнення до нерухомого майна боржника, а саме до квартири АДРЕСА_2 .

Слід зазначити, що при розгляді цивільної справи № 520/15573/19 суд встановив, що подання державного виконавця містить докази того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій. Відповідно до чинного законодавства України державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та повно.

Вказана ухвала залишена без змін постановою від 03.12.2019 року Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), суддів-Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. (провадження № 22-ц/813/7164/19).

Звертаючись до Київського районного суду м. Одеси з заявою про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року ВП № 59075600 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2023/10, виданого 11.03.2011 року Київським районним судом м. Одеси, та постанов від 15.05.2019 року про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у цьому виконавчому провадженні заявник ОСОБА_1 вказує, що на примусове виконання Рішення суду від 31.08.2010 справа № 2-2023/10, яке набрало законної сили 02.12.2010 року, Київським районним судом міста Одеси 11.03.2011 року видано виконавчі листи, у тому числі виконавчий лист № 2-2023/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.08.2006р. у сумі 190 100,34 дол. США, із зазначенням три річного строку пред`явлення до виконання, на підставі якого приватним виконавцем Хлєбниковим Олександром Володимировичем винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 , посилаючи на положення статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VI), пункту 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677- VI, який набрав чинності з 9 березня 2011 року, п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII) доходить висновку, що виконавчий лист № 2-2023/10, виданий 11.03.2011 року Київським районним судом м. Одеси і за яким відкрито виконавче провадження ВП № 59075600, був прийнятий приватним виконавцем до виконання після спливу річного терміну пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, у зв`язку із чим постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Суд вважає такі висновки скаржника помилковими, та погоджується з позицією представника стягувача та особи, дії якої оскаржуються, про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВН № 59075600 від 11.05.20І9 винесено приватним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016, що набрала чинності 05.10.2016) (далі - Закон) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону строки, зазначені в частині першій цієї статті встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 12 Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами частини 5 статті 12 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частиною 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно відповідних відміток виконавчий лист № 2-2023/10, виданий 11.03.2011 року Київським районним судом м. Одеси неодноразово пред`являвся до органів ДВС, а остання відмітка свідчить про те. що зазначений виконавчий документ перебував на виконанні у Київському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області та повернутий стягувачу 11.05.2016 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній до 02.06.2016).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, діючого на час повернення зазначеного вище виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа становив 1 рік.

З огляду на вказані обставини, з урахуванням переривання строку пред`явлення вищевказаного виконавчого документа до виконання, строк повторного пред`явлення стягувачем вищевказаного виконавчого документа до виконання за нормами, що діяли до 05.10.2016, становить один рік від дати останнього завершення виконавчого провадження та повернення стягувану виконавчого документа, тобто до 11 травня 2017.

До закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання встановленого, статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, а саме 02 червня 2016 року був прийнятий Закон України «Про виконавче провадження», котрий набрав чинності 05 жовтня 2016 року, частина 5 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачає, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» - протягом 3 років.

Оскільки на час прийняття Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року і на час набрання ним чинності 05 жовтня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2023/10 від 11.03.2011, виданого Київським районним судом м. Одеси не сплинув, правовідносини між сторонами не були припинені, а відтак нова редакція нормативно-правової норми, котра регулює ці правовідносини поширюється на них новою мірою і визначає строк пред`явлення виконавчих листів до виконання з 1 року на 3 роки.

Аналогічної думки дотримується Верховний суд в Постановах від 10.09.2019 по справі № 2-219/10, від 01.08.2019 року в справі № 167/192/17 та в Постанові від 06,09.2019 в справі № 682/806/19, зазначаючи, що факт видачі виконавчого документу до набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року є підставою вважати, що строк пред`явлення такого виконавчого документу визначається вже цим законом, а не попередньою редакцією Закону України «Про виконавче провадження» і становить З роки.

Таким чином, враховуючи те, що виконавчий лист № 2-2023/10 від 11.03.2011, виданий Київським районним судом м. Одеси, був повернений стягувачу 11 травня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка, то і перебіг строку у три роки для пред`явлення цього листа до примусового виконання слід обчислювати з дня повернення цього документа стягувачу, тобто від 11 травня 2016 року до 11 травня 2019 року.

Отже, строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа № 2-2023/10 від 11.03.2011, виданого Київським районним судом м. Одеси не сплинув і приватним виконавцем правомірно та з дотриманням вимог закону прийнято до виконання зазначений виконавчий документ та винесено постанову ВП № 59075600 від 11.05.2019 про відкриття виконавчого провадження.

Судом не встановлено підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року ВП № 59075600.

Обставини, на які посилається скаржник у додаткових поясненнях (вхід. № 8664 від 26.02.2020 року) щодо порушення приватним виконавцем територіальної підвідомчості при прийнятті виконавчого листа, судом не розглядаються, оскільки, по-перше, це є новими обставинами, з якими заявник у скарзі до суду не звертався. За своїм змістом ці пояснення не є заявою з процесуальних питань, і містять нові підстави для скасування постанови, тобто є заявою по суті справи, до якої за аналогією підлягають застосуванню положення статті 178 ЦПК України. Проте, до вказаних пояснень не додано документів, що підтверджують їх надіслання (надання) іншим учасникам справи. Крім того, прийняття скарги з підстав порушення приватним виконавцем територіальної підвідомчості при прийнятті виконавчого листа потребує попереднього вирішення питання щодо поновлення строків звернення до суду, оскільки про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року ВП № 59075600 скаржнику було відомо як мінімум з липня 2019 року, а про нові підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження скаржник заявив лише в лютому 2020 року, тобто з порушенням строків, які поновити він не просить. Крім іншого, строки розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.07.2019 року втрачають ознаки розумності. З заявами щодо продовження процесуальних строків у справі, у порядку статті 127 ЦПК України учасники справи до суду не зверталися.

Щодо вимог скаржника про скасування постанов, винесених приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем 15 травня 2019 року про арешт майна та про арешт коштів боржника (ВП 59075600), то в ході розгляду цих вимог суд також не встановив підстав для їх задоволення.

Скаржник заявляє, що вказані постанови є незаконними і суперечать чинному законодавству України, виходячи з того, що відповідно до п. 24.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також в порушення ч. 2 статті 13, 4.7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII). Згідно статті 13 Закону Украйні «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII) арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Частина 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону N 21404-VIII) зазначає, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. Враховуючи відсутність конкретизації майна та грошових рахунків у Постановах приватного виконавця від 15.05.2019 про накладення арешту, стягувачем вказана інформація не надавалась, у зв`язку із чим, вказані постанови скаржник вважає винесеними передчасно, а також із врахуванням, що вказаний виконавчий лист прийнятий до виконання після спливу строку його пред`явлення до виконання, вказані постанови просить скасувати.

Твердження скаржника, щодо передчасності та неправомірності винесення приватним виконавцем постанови про арешт майна ВП № 59075600 від 15.05.2019 та постанови про арешт коштів боржника ВП № 59075600, не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, про що зазначено у мотивувальній частині постанови про арешт майна боржника ВП № 59525834 від 15.07.2019 та постанови про арешт коштів боржника ВП № 59525834.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За правилами частини третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Окремо слід визначити, що згідно частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установа.

Враховуючи викладене, виконавець наділений правом накладення арешту на все майно боржника та накладення арешту на кошти боржника, а обов`язковість використання такого права під час здійснення виконавчого провадження закріплена статтею 18 Закону.

Таким чином, постанова про арешт майна боржника ВН № 59075600 від 15.05.2019 та постанова про арешт коштів боржника ВН № 59075600 є правомірними та такими, що винесені із дотриманням норм чинного законодавства.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року у цивільній справі № 2-2023/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.08.2006 року в сумі 190 100, 34 долари США, що за курсом НБУ (1 долар США=7, 7 грн.) станом на 27.04.2009 року складало 1 463 772 (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 65 копійок, набрало законної сили 02.12.2010 року й досі не є виконаним, незважаючи на надання судом боржникам права, за їх заявою, розрахуватися у відстрочку в порядку, розміри і строки, про які просили боржники (цивільна справа № 6-57/11).

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Також згідно ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Керуючись ст.ст. 12, 26, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2019 року, постанови про арешт майна боржника від 15.05.2019 року, постанови про арешт коштів боржника від 15.05.2019 року у виконавчому провадженні ВП № 59075600 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання повного судового рішення.

Датою складення повного судового рішення є 01.03.2020 року.

Суддя Літвінова І. А.