Справа № 191/2677/18
Провадження № 2/191/782/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21.02.2020 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніній О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми , -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.09.2012 року між нім (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) був укладений Договір позики. Згідно п. 1.2. Договору позики Позивач передав, а Відповідач прийняла у власність 30 000 грн.
Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною Відповідачем в момент передачі їй суми позики.
Вказаним Рішенням було встановлено факт отримання грошових коштів так і обов`язок по поверненню коштів Відповідачем, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Своїм рішенням Суд задовольнив позов Позивач, щодо стягнення нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, задовольнили станом на 08.08.2016 року, це вбачається з тексту Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Проте з моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено, на рахунок Позивача, в порядку примусового виконання Рішення суду надійшли наступні грошові кошти:
- 27.03.2018 року - 150 грн. 32 коп.;
- 23.04.2018 року - 150 грн. 00 коп.;
- 30.06.2018 року - 293 грн. 55 коп.
Таким чином, загалом Відповідач з моменту винесення рішення Суду, в порядку примусового виконання, сплатила лише 593 грн. 87 коп.
Порушення Відповідачем прав Позивача триває весь цей час.
Позивач не має можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду. Більш того, сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшується через знецінення грошової одиниці. Позивач, як Позикодавець має право на новий позов про стягнення з Відповідача 3 % річних та інфляційної складової боргу за період з моменту останнього нарахування до теперішнього часу.
У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином (стаття 599 ЦК, статті 202, 203 Господарського кодексу України ), Інші підстави передбачені статтями 600-609 ЦК і статтями 202-205 ГК.
У нашому випадку Судом був застосований спосіб захисту цивільних прав та інтересів Позикодавця у вигляді примусового виконання обов`язків Позичальника в натурі (сплата заборгованості за договором), передбачений пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК.
Зміна і припинення правовідношення також є способами захисту цивільних прав та інтересів. Проте в нашій ситуації Суд їх не застосовував, оскільки позовні вимоги Позикодавця (Позивача) стосувалися стягнення заборгованості за договором, а не його припинення та/або зміни.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, застосування частини 2 статті 625 ЦК не передбачає наявності вини боржника, що підтверджує і Верховний Суд України у постанові від 10 червня 2003 року.
Таким чином, викладений вище правовий аналіз норм чинного законодавства України дозволяє дійти висновку, що з моменту винесення судом рішення про примусове виконання боржником грошового зобов`язання до його фактичного виконання договірні відносини між сторонами не припиняються. Позикодавець має право на стягнення з Позичальника додаткових санкцій за весь цей період. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття провадження по його примусовому виконанню, а стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є цілком правомірним і обґрунтованим.
Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право Позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми.
Розрахунок 3% річних з 09.08.2016 року (з моменту кінцевої дати попереднього розрахунку) до 26.03.2018 року (до моменту першого зарахування в порядку примусового виконання) на суму 30 000 гривень розраховується за формулою : сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким : (30 000:365x3x593:100 = 1462 грн. 19 коп.).
Згідно до норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І:100) х (І І 3:100) х ...(І І Z:100), де І I 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ... І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким : (0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,011 х 1,010 х 1,018 х 1,009 х 1,013 х 1,016 х 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,261), що в цифровому значенні є таким : (30 000 грн. х 1,261 - 30 000 = 7 830 грн. 00 коп.).
Враховуючи часткову оплату боргу, далі розрахунок буде проводитись помісячно, а саме :
- Розрахунок 3% річних з 27.03.2018 року (з моменту першого зарахування в порядку примусового виконання) до 22.04.2018 року, (до моменту наступного зарахування в порядку примусового виконання) на суму 29 849,68 грн. у цифровому значенні є таким : (29 849,68:365x3x27:100 = 66 грн. 24 коп.)
Індекс інфляції у квітні 2018 року становив 100,8. Тобто, сума заборгованості у квітні 2018 року склала : 29 849,68 грн. х (100,8 - 100 : 100) = 238,80 грн.;
- Розрахунок 3% річних з 23.04.2018 року (з моменту наступного зарахування в порядку примусового виконання) до 29.06.2018 року (до моменту наступного зарахування в порядку примусового виконання) на суму 29 699,68 грн. у цифровому значенні є таким : (29 699,68:365x3x68:100 = 165 грн. 99 коп.)
Оскільки Відповідачка не повернула Позивачу кошти вчасно, вона зобов`язана сплатити 1 694 грн. 42 коп. - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 8 068 грн. 80 коп. - проценти індексу інфляції. Усього заборгованість складає: 9 763 грн. 00 коп.
У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму у розмірі 1694 грн. 42 коп. - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 8068 грн. 80 коп. - проценти індексу інфляції. Усього 9763 грн. 00 коп., а також судовий збір.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак до початку судового засідання надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Однак, згідно раніше поданого відзиву на позовну заяву, просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в поновному обсязі, мотивуючи це тим, що вона є пенсіонеркою та не працює, її чоловік теж не працює, розмір її пенсії становить 1659,46 грн., з 01.03.2019 року 1764,61 грн., щомісячно з її пенсії проводяться утримання на погашення виконавчого листа, що перебуває в Синельниківському ВДВС по справі № 191/2677/18, тобто рішення виконується постійно. Платити більше він не взмозі, адже їй і так не вистачає коштів на життя, її чоловік хворіє пухлиною головного мозку і коштів немає навіть йому на лікування. Також зазначила, що кошти, які їй присуджено платити вона взагалі не брала, її ошукали шахраї. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди позивача та позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
03.09.2012 року, між ОСОБА_1 , іменований як «Позикодавець», та ОСОБА_2 , іменований як «Позичальник», був укладений договір позики, згідно з п.1.1 якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) до 03.09.2015 року.
Частиною 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 була стягнута сума боргу у розмірі 30000 грн., 835,89 грн. розмір відсотків річних від суми позики та 2640 грн. проценти індексу інфляції, а разом стягнуто 33475 грн. 89 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп..

Згідно довідки Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 9948 від 02.06.2018 року, станом на 02.07.2018 року на рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти згідно виконавчого провадження № 54553036 щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 у розмірі 34027,09 грн., а саме : 27.03.2018 року перераховано 150,32 грн., 23.04.2018 року перераховано 150,00 грн., 30.06.2018 року 293,55 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.3ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, передумовою для стягнення пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість в розмірі 30000 грн., 835,89 грн. розмір відсотків річних від суми позики та 2640 грн. проценти індексу інфляції, а разом стягнуто 33475 грн. 89 коп., та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які відповідач належним чином не виконувала, що дає підстави для стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних витрат за весь час прострочення, які входять до складу грошового зобов`язання.

В своїй постанові від 16.01.2019 року справа № 347/2054/16-ц Велика Палата Верховного суду зробила такий висновок : « Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)».

Таким чином, відсоткова ставка 3% річних розраховується за період з 09.08.2016 року ( з моменту кінцевої дати попереднього розрахунку) до 29.06.2028 року ( до моменту наступного зарахування в порядку примусового виконання).

Розрахунок процентів :

- період з 09.08.2016 року по 26.03.2018 року на суму 30000 грн., а саме : 30000:365х3х593:100 = 1462,19 грн.;

- період з 27.03.2018 року по 22.04.2018 року, на суму 29849,68 грн., а саме : 29849,68:365х3х27:100=66,24 грн.;

- період з 23.04.2018 року по 29.06.2018 року на суму 29699,68 грн., а саме : 29699,68:365х3х68:100=165,99 грн..

Таким чином, загальна сума заборгованості по процентам становить 1694,42 грн..

Що стосується заборгованості по індексу інфляції, то суд дійшов наступного висновку.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відповідно до розрахунку індексу інфляції, наданого позивачем, індекс інфляції за період з 09.08.2016 року по 26.03.2018 року становить 7830,00 грн., за квітень 2018 року склала 238,80 грн., на загальну суму 8068,80 грн., з яким суд повністю погоджується.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально.

Також, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного та ст. ст. 509, 549, 625 ЦК України, керуючись ст. 2,12, 13, 141, 259, 263, 268,280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_2 , 3% річних від суми позики в розмірі 1694 ( одна тисяча шістсот дев`яносто чотири) гривні 42 коп., а також проценти індексу інфляції в сумі 8068 ( вісім тисяч шістдесят вісім) гривень 80 копійок, а усього стягнути 9763 ( дев`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д. О. Кухар