Справа № 462/1707/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3665/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремета Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 червня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

19.03.2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору № 6789 від 25 червня 2018 року дійсним та стягнення заборгованості за цим договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 червня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 було укладено договір № 6789 про надання позики на умовах фінансового кредиту. Відповідно до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25 червня 2018 року позивач перерахував відповідачу 8000,00 грн. Відповідач не виконав зобов`язання за даним договором належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 8747,43 грн. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 140 від 29 січня 2019 року вказано на нікчемність договору внаслідок недодержання письмової форми. Однак, підтвердженням дотримання письмової форми вважає зазначення у графі підпис ОТП паролю, який було введено позичальником, що свідчить про підписання ним договору. Просив визнати договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25 червня 2018 року дійсним та стягнути з відповідача 8747,43 грн. заборгованості за цим договором.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Фінансова компанія «Форза».

Вважає його в частині відмови у задоволенні позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки доводам позовної заяви та доказам, долученим до матеріалів справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при вирішення даного спору. Суд не врахував норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, зокрема положення абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Саме цей спосіб акцептування оферти товариства використовувався в інформаційній системі позивача під час укладення договору з відповідачем. Зазначає, що 25 червня 2018 року ОСОБА_1 оформив договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 на сайті ТОВ «ФК «ФОРЗА» в письмовій формі в електронному вигляді. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Саме цим способом підписання договору скористався ОСОБА_1 під час укладення договору з ТОВ «ФК «ФОРЗА». На його мобільний номер, який він зазначив в особистому кабінеті під час реєстрації, надійшов одноразовий ідентифікатор. Після введення ОСОБА_1 коду з смс у відповідне поле «код из sms» (ОТП- пароль) та натискання кнопки «оформити кредит» було здійснено підписання договору у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відтак, зазначений правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку. Крім того, зазначає, що на підтвердження укладення та підписання договору № 6789 від 25 червня 2018 року, позивачем додано до позовної заяви копію зазначеного договору в письмовій формі із зазначенням в розділі «Підписи сторін» одноразового ідентифікатора, що є підтвердженням того, що відповідачем було підписано спірний договір. Незважаючи на надані Позивачем письмові докази на підтвердження своїх вимог, суд не надав їм належної правової оцінки та не прийняв до уваги, що відповідач надав всі свої персональні дані для отримання позики, зазначив платіжну картку для отримання коштів, вніс у відповідні вікна в договорі код-підпис, що свідчить про його погодження з умовами такого. Таким чином, відповідач прийняв виконання умов договору позики, а тому позовна вимога про визнання дійсним договору надання позики на умовах фінансового кредиту підлягає задоволенню. Ввжає, що висновки суду про те, що договір є нікчемним з огляду на недотримання вимог щодо письмової форми, є безпідставними. На підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем, товариством надано до суду картку обліку виконання договору №6789, відповідно до якого станом на 07.03.2019 року, виникла заборгованість у розмірі 8747, 43 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 5815,78 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 1445,43 грн., заборгованість за пенею - 1 445,43 грн., штраф - 0 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в повному розмірі. Будь-яких заперечень на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав відзиву на позовну заяву, чим фактично визнав позовні вимоги.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багато сторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 червня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті позивача.

Відповідно до п.3 договору № 6789 від 25 червня 2018 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 , Товариство на умовах цього договору надає клієнту грошові кошти в сумі, визначеній п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору.

Пунктом 5 договору визначено загальний розмір кредиту - 8000 грн., строк дії договору - з 25.06.2018 року по 09.07.2018 року.

Встановлено, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25 червня 2018 року сторони погодили сплату процентів за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 1,85 % за кожен день користування кредитом (п. 5.3).

В пункті 8 договору, в графі підпис ОСОБА_1 вказано електронний підпис - 96803278.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 позику у розмірі 8 000 грн. платіжною системою Вей Фор Пей, що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4245-ВП від 30.07.2019 року, у якому зазначена сума коштів, власник картки, марка картки, код авторизації, номер транзакції в системі.

Згідно картки обліку виконання договору, станом на 07.03.2019 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 8747,43 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5815,78 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 1445,43 грн., заборгованість за пенею - 1 445,43 грн.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 140 від 29 січня 2019 року позивачу вказано на нікчемність даного договору внаслідок недодержання письмової форми, зокрема недотримання порядку укладення електронного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Форза», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів для визнання дійсним електронної форми договору по надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25 червня 2018 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення грошових коштів як заборгованості на виконання умов цього договору.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується не повністю з наступних мотивів.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст.ст. 7, 8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону).

Відповідно до ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, вказана норма закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає пункту 4.1 договору.

Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно пункту 4 договору № 6789 від 25 червня 2018 року, договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором. У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій пов`язаних із його виконанням в онлайн режимі на офіційному сайті товариства https://forzacredit.com/ua/, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифіктором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами складеними на паперовому носієві, підписаними власноручним підписом.

Зазначена умова договору відповідає положенням статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Також в пункті 8 договору № 6789 від 25.06.2018 року, в графі підпис ОСОБА_1 вказано електронний підпис клієнта - НОМЕР_1 , тобто відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором у відповідності до умов договору та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а отже, вчинив дію, що вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір.

В оспорюваному договорі чітко викладені умови договору, розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору (5, 5.2, 5.3,6,7,8). Зміст договору містить всю необхідну передбачену законом інформацію про відповідача та інформацію щодо сукупної вартості кредиту.

З наведених мотивів, колегія суддів вважає, що сторонами укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, такий підписано його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора у відповідності до вимог чинного законодавства.

Встановлено, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25.06.2018 року сторони погодили сплату процентів за користування кредитом виходячи з процентної ставки 1.85% за кожен день користування кредитом (п.5.3).

Згідно з п. 5 кредитного договору строк дії договору становить 15 днів, тобто з 25.06.2018 року по 09.07.2018 року.

За змістом пункту 7 договору сторони домовилися про погашення кредиту та відсотків за ним згідно графіку платежів.

Відповідно до п. 6 зазначеного договору виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (пеня та штраф), у випадку порушення умов договору товариство має право нараховувати такі види неустойки: пеня за кожен день прострочення 2,50 % та процентна ставка за кожен день у разі прострочення -2 %.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25.06.2018 року заборгованість по тілу кредиту становить 5815,78 грн., заборгованість по прострочених процентах - 1486,22 грн. та заборгованість за пенею - 1445,43 грн., при цьому матеріали справи не містять розрахунку цих сум із зазначенням періоду нарахування.

Враховуючи, що після закінчення дії кредитного договору право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №14-154цс18, колегія суддів вважає, що після закінчення дії договору не підлягає стягненню пеня за прострочення виконання зобов`язання в сумі 1445,43 грн. та заборгованість по прострочених процентах - 1486,22 грн.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТЗоВ «Форза» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТЗоВ «Форза» та стягнення з ОСОБА_1 в користь ТЗоВ «Форза» 5815,78 грн. заборгованості за договором кредиту № 6789 від 25.06.2018 року, що становить заборгованість по тілу кредиту.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами договору відсутній спір щодо його недійсності, у зв`язку з чим суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» в частині визнання правочину дійсним. Тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Статтею 141 передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за подачу позову та апеляційної скарги позивачем сплачено 4802,50 грн. судового збору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3192,97 грн.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 червня 2019 рокув частині відмови у стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» 5815,78 грн. заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6789 від 25 червня 2018 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» 3192,97 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.02.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.