Ухвала

24 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 310/8706/15-ц

провадження № 61-38487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року у складі судді Полянчука Б. І. та постанову Апеляційного суду Запорізької області 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»(далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 вересня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 014/2180/2/23123 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 500 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17 вересня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Виконання позичальником взятих на себе за договором зобов`язань забезпечується заставою нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором іпотеки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123, а також порукою ОСОБА_1 відповідно до договору поруки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123 ПФО.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя позичальник взятих на себе за кредитним договором зобов`язань не виконав, отримані кредитні кошти не повернув. Спадкоємцями ОСОБА_3 є відповідачі: дружина та син спадкодавця. 09 грудня 2014 року банк направив на адресу нотаріуса вимогу кредитора (претензію) про обов`язок спадкодавця і 05 січня 2015 року із Бердянської державної нотаріальної контори надійшли відомості про те, що претензія банку зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за номером 1777 та додана до вже заведеної спадкової справи № 441/2014. Крім того, листом від 12 серпня 2015 року Бердянська державна нотаріальна контора повідомила, що станом на 12 серпня поточного року спадкоємці померлого не отримували свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника і, одночасно, ОСОБА_1 є його поручителем за зобов`язаннями, що витікають із кредитного договору, позивач вважає, що спадкоємцям на момент відкриття спадщини відомо про борг спадкодавця перед ПАТ «Фідобанк», а банк у встановлений строк пред`явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення на адресу нотаріуса відповідної вимоги (претензії). Набувши право на спадкове майно, обтяжне іпотекою, відповідачі мають звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Фідобанк» просило солідарно стягнути на користь ПАТ «Фідобанк» із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором із фізичною особою від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123 у розмірі 229 343,72 дол. США або еквівалент у національній валюті за курсом Національного банку України (1 USD = 21,185441 UAH) 4 858 747,85 грн та 62 917,93 грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123 на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, площею 1000,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , для задоволення вимог ПАТ «Фідобанк» у розмірі 229 343,72 дол. США, або еквівалент у національній валюті за курсом Національного банку України (1 USD = 21,185441 UAH) 4 858 747,85 грн та 62 917,93 грн, шляхом продажу предмета іпотеки за ціною, встановленою незалежним експертом, відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року позов ПАТ «Фідобанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Фідобанк» за кредитним договором від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123, яка станом 21 серпня 2014 року становить 229 343,72 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом Національного банку України (1 USD = 21,185441 UAH) складає 4 858 747,85 грн та 62 917,93 грн та складається із: строкової заборгованість за кредитом - 183 307 дол. США, що складає 3 883 439,63 грн; простроченої заборгованість за кредитом - 28 482,33 дол. США, що складає 603 410,72 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 17 554,39 дол. США, що складає 371 897,49 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 50 775,42 грн; пені за несвоєчасне погашення відсотків - 12 142,51 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно за договором іпотеки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123, а саме на житловий будинок, житловою площею 18,3 кв. м, загальною - 18,3 кв. м, позначений на плані літ. «А», та господарчими будівлями і спорудами, що зазначені на плані: «а» - прибудова, загальною площею 17,2 кв. м; до «а» - козирок; літ. «Б» - житловий двоповерховий будинок, житловою площею 152,8 кв. м, загальною - 373,1 кв. м; літ. «Ж» - гараж-господарча будівля, загальною площею 183,5 кв. м; літ. «З» - навіс, загальною площею 198,4 кв. м; літ. «К» - вбиральня; № 4 - паркан; № 7 - паркан; № 5 - ворота; № - 6 хвіртка; № І - замощення; № ІІ - замощення; літ. «И» - басейн, що знаходиться на земельній ділянці, площею 1000,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 на праві власності. Визначено спосіб реалізації зазначеного нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці, площею 1000,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «Фідобанк» іншій особі із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки у розмірі 1 102 994,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спадщину прийняв ОСОБА_2 у порядку статті 1269 ЦК України, але не виконав обов`язку, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, що передбачений статтею 1297 ЦК України, але це не є перешкодою для звернення позивача до ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, оскільки за частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Новий власник предмета іпотеки - ОСОБА_2 набув усіх прав і обов`язків іпотекодавця, передбачених договором іпотеки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123. Позивач не мав об`єктивної можливості виконати вимоги пункту 5.1 договору іпотеки від 18 вересня 2008 року та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» до звернення з позовом до суду, оскільки після смерті боржника він приймав заходи для встановлення осіб до яких за статтею 23 Закону України «Про іпотеку» перейшло право власності на предмет іпотеки і 13 липня 2015 року звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із запитом щодо визначення кола спадкоємців, але листом від 12 серпня 2015 року позивачу відмовили у наданні запитуваної ним інформації. Крім того, суд направив спадкоємцю ОСОБА_2 копію позовної заяви у якій позивач зазначив вимоги до спадкоємця і останній у судовому засіданні мав можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя.Крім того, позивачем належним чином виконано вимоги частини другої статті 1281 ЦК України, оскільки ним 09 грудня 2014 року направлено до Бердянської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_3 та прохання про надання відомостей про наявність або відсутні осіб, які прийняли або відмовились від спадщини померлого ОСОБА_3 Бердянська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ «Фідобанк» листом від 23 грудня 2014 року про отримання претензії до спадкоємців ОСОБА_3 та долучення її до спадкової справи № 441/2014 року, але у наданні відомостей про спадкоємців ОСОБА_3 відмовлено.

Встановити вартість предмета іпотеки на час розгляду справи у суді не представилося можливим, оскільки судом призначалась експертиза для проведення якої необхідно було надати експерту технічний паспорт станом на 2016 рік, який ОСОБА_1 не надано і експерт повідомив про неможливість надання висновку. Зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи. Так, згідно з наданим суду розрахунку загальна сума заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2018 року № 014/2180/2/23123 складає 4 921 665,78 грн, а вартість предмета іпотеки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за пунктом 1.2 договору іпотеки від 18 вересня 2008 року № 014/2180/2/23123 є меншою ніж заборгованість і становить 1 102 994,00 грн. За таких обставин, звернення стягнення на майно призведе до задоволення вимог кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Крім того, за статтею 38 Закону України «Про іпотеку» у рішенні суд встановлює початкову ціну продажу предмета іпотеки, а не кінцеву і вона може бути визначена на стадії виконання рішення суду. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, а спадкоємець ОСОБА_2 не здійснив одноразового платежу на відшкодування заборгованості за кредитним договором у сумі 4 921 665,78 грн, тому позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», а не стягнення заборгованості за кредитним договором.

Сторонами у справі не надані суду докази, які підтверджують всі обставини, які за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необхідними для його застосування.

Правонаступником позичальника ОСОБА_3 , зобов`язання якого за кредитним договором забезпечено договором поруки, є ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але поручитель ОСОБА_1 не висловила жодним чином свою згоду відповідати за нового боржника ОСОБА_2 . Відсутня така згода і в договорі поруки. За таких обставин на поручителя ОСОБА_1 не може бути покладений обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не підлягають задовленню, оскільки такі вимоги щодо ОСОБА_2 суперечать частині другій статті 1282 ЦК України, а щодо ОСОБА_1 - статті 523 ЦК України. Крім того, одночасне звернення з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором та одночасне звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки та належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу, призводить до стягнення на користь кредитора однієї і тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області 16 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час звернення банку до нотаріальної контори з вимогами до спадкоємців про погашення боргу, ще не сплив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Твердження про те, що суд не досліджував питання, чи отримував позичальник грошові кошти, який розмір заборгованості, та чи порушувалися строки погашення кредиту, є безпідставними. Так, відповідачем не оспорений ані кредитний договір, ані договір іпотеки. З матеріалів справи убачається, та не спростовано відповідачем, що позичальник ОСОБА_3 за життя здійснював погашення кредиту, позивачем наданий розрахунок заборгованості із зазначенням руху коштів, періодів та розміру погашення кредитної заборгованості. Крім того, з кредитного договору вбачається, що грошові кошти позичальником отримані у банку на придбання жилого будинку, який і був переданий у іпотеку. Право власності ОСОБА_3 на іпотечний будинок на час його придбання не оспорювалося іншими особами.Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з положень, які регулюють правові наслідки отримання спадкоємцем права власності на майно, обтяжене іпотекою, а не на будь-яке інше майно, що перейшло у спадщину. Не ґрунтується на фактичних обставинах твердження відповідача про відсутність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Так, в матеріалах справи містяться копії генеральних ліцензій, які надавалися як позивачеві так і його правопопереднику на право здійснення валютних операцій. Зазначення у резолютивній частині судового рішення початкової ціни продажу предмета іпотеки не порушує права відповідача та не перешкоджає йому у разі незгоди з цією ціною вирішувати питання її дійсної вартості в межах виконавчого провадження.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016року та постанову Апеляційного суду Запорізької області 16 травня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку нотаріуса повідомляти спадкоємця про претензії кредиторів, то цей тягар статті 1281 ЦК України покладається на самого кредитора, тобто на позивача. Суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки грошовим зобов`язанням, які, до речі, є основним зобов`язанням, а лише досліджували зобов`язання ОСОБА_2 в якості спадкоємця іпотекодавця. До нього перейшли насамперед обов`язки за основним зобов`язанням, тобто за грошовим. А порядок пред`явлення таких вимог до спадкоємців боржника чітко описаний у статтях 1281-1282 ЦК України. Позивач мав пред`явити вимогу за основним (грошовим) зобов`язанням, але цього не зробив, пропустивши шестимісячний строк на пред`явлення вимог до спадкоємців боржника за кредитним договором, фактично втратив можливість на звернення стягнення на предмет іпотеки як похідної вимоги. У спірних правовідносинах основне зобов`язання припинилося в силу пропуску шестимісячного строку на пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, отже іпотека також припинилась. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна, 1/2 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року у справі № 310/14016/13-ц. 3 огляду на неналежне виконання судом апеляційної інстанції своїх обов`язків щодо повідомлення сторін про клопотання експерта, що призвело до надання експертом повідомлення про неможливість проведення експертизи, 20 березня 2018 року він подав скаргу на дії головуючої судді Крилової О. В. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про відвід не тільки не продемонстрував правосуддя, але, навпаки, ще більше підірвав довіру до суду, оскільки фактично не з`ясував підстави відводу та надав оцінку обставинам справи та діям учасників процесу. Задовольняючи вимоги позивача, суд звертає стягнення вже не на один житловий будинок, вказаний у позовній заяві, а на обидва. Крім того, суд першої інстанції звертає стягнення на господарчі будівлі та споруди.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області 16 травня 2018 року призначити до судового розгляду на 18 березня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик