КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/275/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2019року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд розірвати шлюб між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 25 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, та здійснити поділ квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 74,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що 25 вересня 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними характерами та різними поглядами на життя, відсутністю спільних інтересів.

Позивач вказує, що вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та буде суперечити її інтересам.

Також позивач вказує, що під час перебування у шлюбі вона з відповідачем за спільні грошові кошти придбали квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Оскільки, як стверджує позивач, квартира була придбана нею та відповідачем в період шлюбу, вона належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищевказане майно шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням викладеного, оскільки в добровільному порядку питання поділу майна між сторонами не вирішено, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 18.09.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

03.12.2019 року від відповідача - ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшла заява про визнання позову в частині вимог про поділ спільного майна подружжя (а.с. 34).

04.12.2019 року від позивачаОСОБА_1 на електрону поштову адресу суду надійшла заява про залишення її позову в частині вимог про розірвання шлюбу без розгляду (а.с. 39-40).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про залишення частини позовних вимог без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про розірвання шлюбузалишено без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про поділ спільного майна подружжя.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року, судом, з власної ініціативи, було витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

21.01.2020 року до канцелярії суду від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли належним чином завірені копії реєстраційної справи на спірну квартиру.

У підготовчому засіданні 27.02.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

У підготовчому засіданні 27.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі, визнав, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та не заперечував проти визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд вважає за необхідне прийняти часткове визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 25 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1707 від 25 вересня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8).

Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13).

З витребуваної судом копії реєстраційної справи на спірну квартиру вбачається, що 24 липня 2008 року, тобто до реєстрації шлюбу, між Виробничо-комерційною фірмою «Тірас» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю («Емітент») та ОСОБА_2 («Інвестор») було укладено договір №100/ЦП про інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій, відповідно до умов якого, в порядку передбаченому цим договором інвестор зобов`язується інвестувати будівництво об`єкта будівництва шляхом купівлі цільових облігацій підприємства до розділу 4 цього договору, об`єкт будівництва жилий дім, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 65).

Згідно акту прийому передачі квартири №100 від 28 грудня 2012 року, укладеного між ВКФ «Тірас» у вигляді ТОВ та ОСОБА_2 , який вже перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 , ВКФ «Тірас» у вигляді ТОВ на виконання договору інвестування будівництва шляхом купівлі-продажу цільових облігацій № НОМЕР_1 /ЦП від 24.07.2008 року передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 66).

12.03.2013 року ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 1132356, на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м. (а.с. 75).

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 318851 (а.с. 76).

Таким чином,з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна.

Таким чином, враховуючи, що квартира, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині вимог про визнання за відповідачем - ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за ним вже зареєстроване право приватної власності на цю квартиру, на підставі свідоцтва про право власності від 12.03.2013 року.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність та самостійно може звернутися до суду із відповідною позовною заявою про визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст. 200, ч.4 ст. 206, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Здійснити поділ квартири, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме:

визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020 року.

Суддя Петренко В. С.