ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/440/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії, повний текст рішення складений 21 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17 листопада 1997 року між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ОСОБА_4 було укладено договір тимчасового користування земельної ділянки, площею 682,09 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а позивач є його спадкоємцем, тому є користувачем зазначеної земельної ділянки з 11 липня 2005 року.

Згідно схематичного плану, який міститься у технічному паспорті належному позивачу на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 , на спірній земельній ділянці під літерою «Д» знаходиться сарай, що також їй належить.

Відповідно до листа № 7974/23-00-50-13-12 від 22 липня 2019 року ГУ ДФС України в Черкаській області спірна земельна ділянка згідно інформаційних баз ДФС зареєстрована на ОСОБА_6 , яка здійснювала оплату земельного податку.

У рішеннях Черкаської міської ради № 2-4652 від 23 травня 2019 року та № 2-3971 від 23 січня 2019 року зазначено, що земельна ділянка, що передана відповідачу у справі є вільною, однак це не відповідає дійсності з вищенаведених обставин, а вказані рішення порушують права позивача, як користувача спірної земельної ділянки, яка не могла бути надана відповідачу у власність, оскільки не є вільною.

Дізнавшись про вказані рішення, позивач звернулась до Черкаської міської ради із заявою від 11 жовтня 2019 року в якій просила вищевказані рішення визнати такими, що втратили чинність, надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою та передати їй у власність спірну земельну ділянку.

У відповідь на заяву листом від 25 жовтня 2019 року позивачу повідомлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, а право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 та розяснено, що акти органів та посадових осіб органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам можуть бути визнані незаконними в судовому порядку.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 31 січня 2019 року № 2-3971.

Визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4652.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером -:04:054:0092, яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 101.

Зобовязати Черкаську міську раду надати позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, площею 0,0686 га (кадастровий номер: :04:054:0092), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобовязати Черкаську міську раду передати безоплатно у власність позивачу земельну ділянку, площею 0,0686 га (кадастровий номер: :04:054:0092), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2019 року позов залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішень від 31 січня 2019 року № 2-3971 та від 23 травня 2019 року № 2-4652 Черкаська міська рада діяла в межах своєї компетенції та у відповідності з вимогами законодавства передаючи ОСОБА_2 земельну ділянку у власність, оскільки починаючи з 18 листопада 2000 року спірна земельна ділянка була вільною, а у позивачки відсутні правові підстави на користування нею.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне визначення правовідносин відповідно до фактичних обставин справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що у листопаді 2000 року, коли сплинули строки дії договору за яким земельна ділянка була надана в тимчасове користування, договір не було розірвано та продовжував діяти. Також вказує, що після смерті батька все належне йому майно було успадковане позивачем та вона продовжила належним чином виконувати обов`язки землекористувача, сплачуючи земельний податок та використовуючи земельну ділянку згідно вимог ЗК України. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 року було скасовано рішення Черкаської міської ради від 18 серпня 2011 року № 3-103, яким було припинено договір від 17 листопада 1997 року № 783 та віднесено спірну земельну ділянку до земель, не наданих у власність та користування. Також вказує, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 порушує її першочергове право.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що в даному випадку право позивача ніяким чином не порушено, оскільки вона самовільно, без жодних правових підстав користувалась спірною земельною ділянкою, не маючи права оренди, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Черкаська міська рада у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказує, що договір тимчасового користування спірної земельної ділянки припинив свою дію ще задовго до смерті батька позивача, отже і право користування цією ділянкою не входило до складу спадкової маси і не могло бути успадковане позивачем. Також вказує, що сплата позивачем земельного податку за спірну земельну ділянку без достатніх правових підстав і фактичне її використання не може вважатися підставою для виникнення у позивача права користування нею. А тому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 ЗК України , діючого на час виникнення правовідносин, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.
Згідно статті 4 ЗК України, діючого на час виникнення правовідносин, у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.
Статтею 7 ЗК України, діючого на час виникнення правовідносин, встановлено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового
або довгострокового тимчасового користування. У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства.
Продовження строку користування земельними ділянками, наданими із земель, що перебувають у державній власності, провадиться Радами народних депутатів, які надали їх у користування.
Конструкція вказаної норми права дозволяє стверджувати, що земельні ділянки надані із земель, що перебувають у державній власності в тимчасове короткострокове користування надаються лише на визначений законом строк 3 роки, однак може бути продовжений лише на один строк на підставі рішення відповідної Ради.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 1997 року, на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21 жовтня 1997року, №618, між виконавчим комітетом Черкаської міської ради та ОСОБА_8 було укладено договір про право тимчасового користування земельної ділянки площею 682,09 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , строком на 3 роки для городництва без права забудови.(а.с.12)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2007 року ОСОБА_7 після смерті свого батька ОСОБА_10 успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Рішенням Черкаської міської ради від 31 січня 2019 року № 2-3971 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку», надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» по АДРЕСА_3 батальйонів біля домоволодінь 96 та 98 орієнтовною площею 0,0800 га безоплатно у власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ( а.с. 19)

Рішенням Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4652 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 , громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» вирішено визнати таким, що втратило чинність рішення Черкаської міської ради від 20 грудня 2011 року № 3-477; затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , громадянина ОСОБА_2 ; передати земельну ділянку громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , площею 0,0686 га (кадастровий номер :04:054) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови (а.с. 17).

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що договір від 17 листопада 1997 року, за яким земельна площею 682,09 кв.м , що знаходиться по АДРЕСА_1 була надана в тимчасове користування на три роки ОСОБА_11 продовжував діяти після закінчення терміну його дії, тобто після 17 листопада 2000 року, оскільки органом місцевого самоврядування його не було розірвано.
Проте, вказані доводи є хибними виходячи з того, що строк дії договору закінчився 17 листопада 2000 року, і зазначений строк не продовжувався відповідною Радою, як того вимагає стаття 7 ЗК України, діючого на час виникнення правовідносин.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 27 ЗК України, діючого на час виникнення правовідносин, право користування земельною ділянкою припиняється в разі закінчення строку на який було надано земельну ділянку.

Таким чином, право користування у ОСОБА_12 спірною земельною ділянкою припинилось 17 листопада 2000 року..

Апеляційний суд також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що після смерті батька позивача, все належне йому майно було успадковано нею, вважаючи, що і право користування земельною ділянкою також.
Частиною 1 статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Оформлення спадщини відбувається шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину.(ст.1296 ЦК України)
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2007 року ОСОБА_7 після смерті свого батька успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1 на користування спірною земельною ділянкою зазначене свідоцтво не містить.
Батько позивача ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а договір оренди земельної ділянки припинив свою дію 17 листопада 2000 року, отже право користування земельною ділянкою ніяк не могло бути успадковане позивачем.
Не має також позивач і переважного права щодо спірної земельної ділянки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості твердження позивача щодо того, що право користування спірною земельною ділянкою у неї виникло на підставі постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 у справі № 712/9297/14а, яким Черкаську міську раду було зобов`язано на черговій сесії розглянути її заяву про передачу їй земельної ділянки площею 682,09 кв.м в оренду по АДРЕСА_1 , оскільки даною постановою не було встановлено обов`язку Черкаській міській раді передати спірну земельну ділянку ОСОБА_13 як і не встановлено право користування нею.

Сплата земельного податку не визначена законом як підстава набуття права користування землею, а відтак не підтверджує виникнення у позивача права користування нею.

Оскільки оспорювані рішення Черкаської міської ради не підлягають визнанню незаконними та скасуванню, то і наступні вимоги, які є похідними, також не підлягають задоволенню.

Суд не може прийняти докази додані до апеляційної скарги, , оскільки позивачем не надано докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.(ч.3 ст.367 ЦПК України)

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Судді