Постанова

Іменем України

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 760/10839/16-ц

провадження № 61-2067св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва в складі судді Букіної О. М. від 12 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Шахової О. В. від 12 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про захист прав споживача та визнання недійсним договору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Запорізький автомобільний завод» (далі - ЗАТ «ЗАЗ») було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № за умовами якого позивач придбала автомобіль марки «Lanos» вартістю 48 935 грн, які повинні були перераховані на вказаний у договорі поточний рахунок продавця протягом 3 днів з моменту укладення договору кредиту. Відповідно до умов договору, кредит мав надаватися покупцю на умовах укладеного між банком та покупцем договору кредиту, а сума кредиту банку для купівлі автомобіля мала становити 100% вартість автомобіля, тобто 48 935 грн. 08 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840. Вважає, що відповідно до пункту 1.1, 1.1.3.1., 1.1.4 даного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 9 690,10 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,85% річних, з терміном погашення до 07 жовтня 2014 року. Зазначає, що у 2015 році дізналася, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08 жовтня 2007 року в сумі 1 642,08 дол. США та 31 497,91 грн. Позивач зазначає, що договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 укладено з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, банк не повідомив останню у письмовій формі про умови кредитування, суму на яку може бути виданий кредит, а також переваги та недоліки пропонованих сум кредитування. Вважає, що укладення договору «Автопакет» за № 238/П/05/2007-840 було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем було введено позичальника в оману щодо умов надання та виконання кредитного договору, застосовано нечесну підприємницьку практику, яка позбавила позивача можливості здійснити свідомий вибір та обрати оптимальну і найбільш вигідну для позичальника схему кредитування.

З огляду на викладене, позивач просила визнати недійсним договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840 від 08 жовтня 2007 року з підстав передбачених статтями 203, 215, 230 ЦК України, статті 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний правочин відповідає вимогам статей 626, 627, 638 ЦК України, оскільки він укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договір, сторони виконували умови договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову в позові, зазначив, що постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, у якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми статей 203, 230 ЦК України та статті 19 Закону країни «Про захист прав споживачів». Банк був зобов`язаний надати їй кредит у доларах США, однак, настання наслідків не відбулося, так як банк перерахував кошти за автомобіль у гривні, банк навмисно ввів її в оману щодо валюти кредиту, що в результаті постійного підвищення обмінного курсу долара США значно вплинуло на її обов`язки з повернення кредиту. Банк приховав інформацію про те, в якій формі виплатив кошти за автомобіль моделі «Lanos» ЗАТ «ЗАЗ».

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ПАТ КБ «Надра» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 760/10839/16-ц з Солом`янського районного суду м. Києва.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ЗАЗ» за попередньою погодженістю з установою банку «Надра Банк» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Lanos TF69Y125 за № НОМЕР_1 .

Згідно з умовами договору вартість автомобіля складає 48 935 грн.

Відповідно до пункту 1 договору, банк відповідно до гарантійного листа б/н від 26 вересня 2007 року за покупця сплачує продавцю 100% вартість автомобіля, тобто 48 935 грн. Покупець гарантує, що розмір кредиту узгоджений з уповноваженим органом банку, який приймає рішення про надання кредиту.

08 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № 238/П/05/2007-840, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах зебезпечуваності, строковості та платності грошові кошти в сумі 9 690,10 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором на придбання автотранспортного засобу.

Пунктом 1.2.1 кредитного договору передбачено, що банк відкриває позичальнику на умовах забезпечуваності, повернення, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з лімітом в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 14,85% відсотків річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 07 жовтня 2014 року (пункт 1.1.3, пункт 1.1.4 кредитного договору).

Пунктом 2 вказаного кредитного договору закріплено порядок надання кредиту та кредитної лінії, сплату заборгованості.

Зокрема, пункт 2.2.1 визначено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пунктом 1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2 у порядку передбаченому пункт 2.2.3 цього договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 198,48 дол. США.

Як визначено пунктом 3.1.1 кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу транспортний засіб, що набувається позичальником.

Пунктом 3.2.1 даного договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість автотранспортного засобу складає 48 935 грн, що в еквіваленті при перерахуванні на дол. США по офіційному курсу Національного банку України на день прийняття автотранспортного засобу у заставу складає 9 690,10 дол. США.

За умовами договору та відповідно до пункту 4.3.3 та 4.3.4 позичальник зобов`язаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у пунктах 2.2.1, 2.2.2 цього договору. У випадку порушення зобов`язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені у цьому договорі.

Указаний договір підписаний сторонами по справі, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені, про що свідчать підписи обох сторін у договорі.

Як вбачається із анкети - заяви позивача від 26 вересня 2007 року ОСОБА_2 засвідчила, що з умовами кредитування за програмою «Автопакет» ознайомлена, що підтверджується підписом у заяві.

З пункту 2.2. кредитного договору сторони погодили, що виконання зобов`язань по поверненню коштів, отриманих в рамках кредиту/кредитної лінії та сплати передбачених цим договором платежів: позичальник повертає та сплачує банку передбачені пунктами 1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому пунктами 2.2.3 цього договору, шляхом сплати мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 198,48 дол. США.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно положень частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказував на те, що працівниками банку не було роз`яснено їй інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів»

Відмовляючи в задоволенні позову, суди обґрунтована виходили із того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними. Умовами оспорюваного договору були передбачені розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, розмір платежів та їх періодичність.

Та обставина, що банком перераховані кошти за автомобіль у гривнях, а не у доларах США не впливає на дійсність договору, оскільки, кошти були перераховані в сумі еквівалентній до курсу долара США на момент перерахування і сума як вартості автомобіля так і сума кредиту була погоджена сторонами та відома позивачу на час укладення договору.

Коливання курсу долара США до гривні не залежить від волі сторін договору, а тому підстав вважати, що ПАТ КБ «Надра» ввів позивача в оману немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун