Справа № 314/4259/20
Провадження № 2/314/1291/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 314/524/20 за позовом ОСОБА_1 до Вільнянського районного споживчого товариства, третя особа Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області про зняття заборони на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позива ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернулася, з урахуванням заміни відповідача, до суду з позовом до Вільнянського районного споживчого товариства про зняття заборони на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником будинку АДРЕСА_1 . Право власності зазначено за нею як ОСОБА_1 18 листопада 1999 року шлюб розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії № НОМЕР_1 . 11 вересня 2008 року нею змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 .

При вирішенні питання про відчуження зазначеного будинку виявилося, що на забудовника ОСОБА_5 існують обмеження у вигляді заборони на вказаний будинок (реєстраційний номер обтяження 2074531, обтяження зареєстроване 10.06.2005 року реєстратором Вільнянською державною нотаріальною конторою, при цьому обтяження виникло 20.07.1970. Зазначений будинок був придбаний батьком позивача, ОСОБА_6 , і подарований позивачу на підставі договору дарування від 31.03.2005. Враховуючи, що позивач не має жодного відношення до зобов`язання, яке стало підставою для обтяження, враховуючи, що з моменту обтяження пройшло більше 50 років, позивачка просила зняти заборону на відповідне майно.

Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справи без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача просив розглядати справи без його участі, надавши заяву в якій з позовними вимогами був згоден.

Третя особа до судового засідання не з`явилася, у своїй заяві просила врахувати, що належним відповідачем у справі є Вільнянський районний споживчий союз, а нотаріальна контора лише була реєстратором спірної заборони на підставі повідомлення Вільнянського районного споживчого союзу, також просила за можливості розглядати справи без її присутності.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу № 7093751 про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 31.03.2005 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії № НОМЕР_1 від 11.09.2008 року після розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_1 присвоюється прізвище « ОСОБА_1 ». Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень щодо будинку АДРЕСА_1 наявний запис про реєстраційний номер обтяження 2074531, обтяження зареєстроване 10.06.2005 реєстратором - Вільнянською державною нотаріальною конторою, при цьому обтяження виникло 20.07.1970 на підставі повідомлення б/н. При цьому власником вказано ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації наданої Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області у листі від 24.10.2020 року № 1629/01-16 згідно реєстру для реєстрації заборон відчуження житлових будинків за 1964-1983 роки спірну заборону здійснено на підставі повідомлення Вільнянського районного споживчого союзу.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами,установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Суд звертає увагу на те, що правова природа у забороні на майно полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в дійсній справі відсутні відомості про те, що зобов`язання на підставі якого виникло обтяження продовжує діяти зі спливом вже більше 50 років з моменту виникнення обтяження, все це з урахуванням відсутності відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій щодо будь-яких боргових зобов`язань чи інших дій , які б були направлені на забезпечення погашення боргу чи наявності такого боргу свідчить про те, що наявна спірна заборона не виконує свою основну роль й не направлена на реальне забезпечення зобов`язання.

Оскільки судом не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання на забезпечення виконання чого було накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а також суб`єкт (обтяжувач), в інтересах якого зареєстровані заборони на відчуження, не здійснював протягом більше ніж 50 років будь-яких дій направлених на забезпечення погашення будь-якого боргу й відповідач з позовом погодився , а сам позивач не є боржником за зобов`язанням на підставі якого виникла заборона , проте саме позивач є на даний момент законним власником майна щодо якого накладена заборона, а не боржник, ОСОБА_5 , права якого були обмежені, договір дарування на підставі якого виникло право власності у позивача на майно щодо якого накладена спірна заборона недійсним не визнавався і наявна заборона не направлена на реальне забезпечення зобов`язання, тому існування такої заборони на думку суду є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права власності на нерухоме майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, у зв`язку з чим необхідно зняти відповідну заборону.

Вищезазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.10.2020 у справі 446/1366/18.

Враховуючи, що позивачка, не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, то останні слід залишити за нею.

Підстав, визначених ст.430 ЦПК України, для допуску негайного виконання даного рішення, суд не встановив.

На підставі викладеног та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позовОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Вільнянського районного споживчого товариства (, адреса: пр. Соборний 35, м. Вільнянськ, Запорізька область) третя особа Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області ( ,адреса вул. Бочарова 6, м. Вільнянськ, Запорізька область) про зняття заборони на нерухоме майно задовольнити.

Зняти заборону на нерухоме майно, а саме з житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровану Вільнянською державною нотаріальною конторою 10.06.2005 за № 2074531

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частин другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

18.11.2020