Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 205/6431/16-ц

провадження № 61-45800св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року у складі головуючого-судді Остапенко Н. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 113 857,76 грн, що еквівалентно 14 001,20 доларів, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

В цей же день між цими ж сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 28 серпня 2013 року, згідно з якою сторони домовилися про зміну строку кредиту на 84 місяців.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений договір застави, згідно з яким остання передала в заставу банку автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 09 серпня 2016 року, становить 319 767,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом 254 087,44 грн; збитки, які складаються з колекторських послуг та послуг нотаріуса в загальній сумі 13 969,43 грн; штрафу - 44 085,64 грн; пені - 1 475,72 грн; 3 % річних - 4949,22 грн; інфляційних втрат - 1 199,90 грн. Вказану заборгованість ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Лінінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2013 року в сумі 319 767,35 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при визначенні заборгованості за кредитним договором не врахували, що у виконавчому провадженні № 54923612 за виконавчим написом нотаріуса автомобіль, переданий в заставу ТОВ «Порше Мобіліті», був реалізований, а кошти перераховані на погашення заборгованості. Також на адресу заявника 05 жовтня 2015 року була направлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, однак проценти нараховувались позивачем з 01 листопада 2015 року по 09 серпня 2016 року, що суперечить правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду у справі № 444/9519/12-ц. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки висновку експерта, який би мав бути оцінений на рівні з іншими доказами, що свідчить про однобічність розгляду справи. Також заявник зазначає, що судом безпідставно стягнуті з нього на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правову допомогу як збитки, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази того, що по справі приймав участь спеціальний суб`єкт - особа, яка надає правову допомогу, а також судами не перевірено відповідність розміру стягнутих витрат на правову допомогу Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У січні 2019 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які перевірили їх та спростували відповідними висновками. Факт досягнення згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору підтверджується підписанням сторонами цього правочину разом з його складовими частинами.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу № 205/6431/16-ц за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року

№ 460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що 28 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається з цього договору, загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 113 857,76 грн, що еквівалентно 14 001,20 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

В цей же день між цими ж сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 28 серпня 2013 року, якою сторони домовилися про зміну строку кредиту з 60 місяців на 84 місяці.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений договір застави, згідно з яким остання передала в заставу банку автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Згідно розрахунку, наданого ТОВ «Порше Мобіліті» у ОСОБА_1 , станом на 09 серпня 2016 року, утворилась заборгованість, яка становить 319 767,35 грн, з яких: 254 087,44 грн - заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом; 13 969,43 грн - збитки, які складаються з колекторських послуг та послуг нотаріуса; 44 085,64 грн - штраф; 1 475,72 грн - пеня; 4 949,22 грн - 3 % річних; 1 199,90 грн - інфляційні втрати.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи 05 жовтня 2015 року на адресу ОСОБА_1 направлялась вимога про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту цієї вимоги вбачається, що банк просить, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, достроково повернути невиплачену суму кредиту, прострочені проценти та суму основного боргу, яка виникла станом на 05 жовтня 2015 року, а також штрафні санкції та витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості.

Отже зверненням 05 жовтня 2015 року до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 09 серпня 2016 року, пеню за порушення зобов`язань за кредитним договором.

Отже, банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору, а тому обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.

Однак апеляційний суд, перевіряючи рішення районного суду, доводів апеляційної скарги стосовно зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення ТОВ «Порше Мобіліті» 05 жовтня 2015 року вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості належним чином не перевірив, оскільки в такому випадку ТОВ «Порше Мобіліті» позбавлене права на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування.

Також апеляційний суд не перевірив доводів заявника щодо неврахування ТОВ «Порше Мобіліті» при визначенні розміру заборгованості грошових коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску, переданого ним у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» та перерахованих на погашення заборгованості.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не перевірив правильність встановлення місцевим судом обставин справи, що мають значення для вирішення спору, достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у визначеному судом розмірі.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15 міститься правовий висновок про те, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту згідно з виставленими Товариством рахунками у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі (Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»), до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; для розрахунку використовується обмінний курс, дійсний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Згідно з пунктом 8.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, за кожен випадок порушення позичальником умов пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро або 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі (Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»), на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро або 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати, та у розмірі еквіваленту 25 Євро або 30 доларів США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати.

Однак в порушення вимог статей 367 - 368 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, не врахував наведених вище вимог процесуального законодавства, не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування, не перевірив та не спростував доводів відповідача про те, що позивач взагалі не мав права на стягнення інфляційних втрат у зв`язку із знеціненням гривні, оскільки всі платежі за кредитним договором самостійно коригувалися кредитором під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до офіційного курсу долара США, в тому числі - станом на момент звернення до суду з цим позовом.

Встановлення вказаних обставин впливає на визначений ТОВ «Порше Мобіліті» розмір кредитної заборгованості.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18, і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов