Справа № 130/473/19
Провадження № 2/761/1298/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Пірак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки, батько був власником автомобіля марки «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , легковий седан-В, ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори за для оформлення права власності на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори Бульби Л.І. від 10.03.2017 р. № 263/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом на автомобіль з тих підстав, що не надано документ на підтвердження права власності на транспортний засіб. Так було з`ясовано, що автомобіль, належний спадкодавцю, було перереєстровано за дорученням гр. ОСОБА_4 з ОСОБА_3 на гр. ОСОБА_2 . Разом з тим, така довіреність від імені ОСОБА_3 була оформлена вже після смерті батька позивача. Згідно заочного рішення Жмеринського районного суду Вінницької області від 22.12.2017 р. було частково задоволено вимоги ОСОБА_1 - визнано недійсною довіреність видану від імені ОСОБА_3 про уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися транспортним засобом. В свою чергу Апеляційний суд Вінницької області 212.11.2018 р. скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на автомобіль в порядку спадкування за законом та в цій частині ухвалив нове - визнав право власності на автомобіль марки «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , легковий седан-В в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 . В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Окрім цього, в постанові було зазначено, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі - продажу т/з та скасування свідоцтва про його реєстрацію не підлягають задоволенню, в такому разі застосовується правовий механізм, визначений ст. ст. 387, 387 ЦК України шляхом подання позову про витребування майна, т.я. ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі - продажу і між нею та ОСОБА_2 відсутні договірні відносини. За таких обставин, зважаючи на те, що автомобіль вибув з володіння власника поза її волею, ОСОБА_1 просить суд витребувати на її користь автомобіль марки «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , легковий седан-В.

Позов було подано ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

10.04.2019 р. на виконання положень ст. 31 ЦПК України суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння передано передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

Провадження у справі було відкрито 17.05.2019 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Позивач просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений в порядку вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Заяв та клопотань від ОСОБА_2 в адресу суду не надходило. Також відповідач не направляв в адресу суду відзив на позовну заяву.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 22.12.2017 р. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Жмеринської міської ради Вінницької області, ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, Територіальний сервісний центр 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, Загороднікова про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування постановлено рішення, яким частково задоволено заявлені вимоги.

Визнано недійсною довіреність від 20.09.2017 року, видану від імені ОСОБА_3 про уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися автомобілем «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_2 , посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим Іваном Володимировичем та зареєстрованому у реєстрі за № 597, бланк НВА 279056 з моменту її вчинення.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жмеринка.

Крім того встановлено, що за договором купівлі - продажу 0545/2016/106728 транспорного засобу від 04.10.2016 р. ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 , який діяв на підставі доручення, продав ОСОБА_2 транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21104-110.01.», сірого кольору номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , який належав спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності.

Також судом було встановлено, що від імені батька позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 видано довіреність від 20.09.2016 р. на ім`я ОСОБА_4 на право керування та розпорядження належним йому автомобілем. Відтак вказана довіреність від імені ОСОБА_3 вже після його смерті була посвідчена та оформлена нотаріусом.

21.11.2018 року Вінницьким апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22.12.2017 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування за законом скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , легковий седан-В в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У постанові Вінницького апеляційного суду від 21.11.2018 року зазначено, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору купівлі - продажу від 04 жовтня 2016 року між нею та володільцем спірного автомобіля - ОСОБА_2 відсутні договірні відносини, а тому не підлягають до задоволення її вимоги про визнання такого договору недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2 . Водночас із позовом про витребування майна із застосуванням механізму, встановленого ст. 388 ЦК України позивач не зверталась.

Так, у зв`язку із тим, що належним способом захисту власника у даному випадку є витребування майна, ОСОБА_1 і звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, а саме інформаційного листа Територіального сервісного центру № 0546 РСЦ МВС у Вінницькій області від 30.01.2019 р. за № 31/2/0546-166, автомобіль належний ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за законом, зареєстрований за ОСОБА_2 з 04.10.2016 р.

За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, відповідно до положень ч. 1 ст. 321 ЦК України.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Так, Верховний Суд у постанові 04 липня 2018 року по справі № 335/640/15-ц вказує, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Також Верховним Судом зазначено, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Добросовісне придбання в розумінні статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація), як зазначив Верховний Суд у постанові.

Також Верховний Суд зазначив, що відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

За приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зважаючи на обставини встановлені судовими рішеннями, з огляду на те, що ОСОБА_2 придбав автомобіль у особи, яка не мала права на його відчуження, беручи до уваги, що за положеннями ст. 1268 ЦК України, автомобіль належав позивачу з часу відкриття спадщини на майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявні підстави для витребування у добросовісного набувача - відповідача у справі спірного майна, оскільки транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_1 поза її волею.

За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи і серед іншого, витрати на правову допомогу.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись 2-5,11-13,141,258,259,263,268,280-285,352,354 ЦПК України, ст.ст. 321,330, 388 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) автомобіль марки «ВАЗ-21104-11-.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , легковий седан-В.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 500 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя