Провадження № 22-ц/802/192/20 Категорія: 44 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позов мотивує тим, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала кримінальна справа № 1-18/2009 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, ч. 3, ст. 27 ч. 3, ст. 185 ч. 5, ст. 187 ч. 4, ст. 14 ч. 1 КК України. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області в кримінальній справі № 1-18/2009, було встановлено, що ОСОБА_5 15.01.2007 року шляхом злому вікна проник в квартиру АДРЕСА_1 , та таємно викрав оргтехніку на загальну суму 7250 грн. На підставі вказаного вироку суду, 19.03.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. Даний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області, однак в подальшому такий було втрачено, у зв`язку з чим Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/18100/14-к було видано його дублікат, який вона повторно пред`явила до Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області. 19.06.2019 року в Луцькому міськрайонному суді Волинської області їй стало відомо про те, що ОСОБА_5 помер та після його смерті спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , що стало причиною для звернення вказаним органом ДВС до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Разом з тим, на даний час борг їй сплаченим не був та враховуючи період прострочення розмір боргу, сума коштів знецінилася, а тому є необхідність у стягненні також індексації та нарахуванні 3% річних.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь, враховуючи рівень інфляції та 3% річних, 46132,99 грн., нарахованих за період з 22.01.2007 року по 10.07.2019 року, з яких 42671,47 грн. інфляційні та 3461,52 грн. 3% річних, виходячи з суми боргу в розмірі 9250 грн. Судові витрати просить також покласти на відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3700 гривень.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2007 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема в тому, що в період часу з 19:00 год. 15.01.2007 року по 08:30 год. 16.01.2007 року ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, шляхом злому вікна проникла в квартиру АДРЕСА_1 , де таємно викрав монітор до комп`ютера, блок безперебійного живлення, телефон-факс, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 7250 грн.

Вказаним вироком суду цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 було задоволено з підсудного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 стягнуто 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 9250 грн.

01.07.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, на підставі вироку суду від 19.03.2009 року в кримінальній справі № 1-18/2009, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 9250 грн. (а.с. 4).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2014 року в кримінальній справі № 161/18100/14-к, було видано дублікат виконавчого листа (який був втрачений) у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: про стягнення із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 9250 грн. (а.с. 49).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Святошинським районним у м. Києві ВД РАЦС ГТУЮ у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 5).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 464/02-31 від 26.02.2019 року слідує, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його мати ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину шляхом подання 17.03.2016 року в Першу Луцьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини на підставі якої була заведена спадкова справа (а.с. 6).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем усіх прав та обов`язків ОСОБА_7 , в тому числі у зобов`язаннях, які виникли з приводу примусового виконання дубліката виконавчого листа № 161/18100/14-к про стягнення із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього на загальну суму 9250 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2019 року, яка була залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 25.11.2019 року, у виконавчому провадженні АСВП № 45837940 з примусового виконання виконавчого листа № 161/18100/14-ц від 04.12.2014 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 7250 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, замінити сторону виконавчого провадження з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 50-56).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Крім того, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач в даній справі успадкувала обов`язок повернення саме 7250 гривень матеріальної шкоди та 2000 гривень моральної шкоди відповідно до вироку суду.

Відповідно до квитанції наданої представником відповідача в суді апеляційної інстанції 11.12.2019 року ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_6 сплатила 7250 гривень майнової шкоди та 2000 гривень моральної шкоди. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Аналізуючи поданий доказ, колегія суддів приходить до висновку про повне виконання відповідачем , отриманого у борг грошового зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач на суму боргу в розмірі 9250 гривень просила нарахувати та стягнути інфляційній втрати та 3% річних за період з 22 січня 2007 року по 10 липня 2019 року в розмірі 46132, 99 гривень. Відомостей присудження судом кредиторові за життя спадкодавця індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення відшкодування матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

За таких обставин, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму боргу за період з 22 січня 2007 року по 10 липня 2019 року суперечить наведеним вище нормам права та встановленим судом обставинам. Обов`язок повернення боргу спадкодавця у спадкоємця виник саме з дня пред`явлення відповідної вимоги кредитора, яка вчасно була виконана ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України за обраний позивачем період.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції відповідно до вимог статті 141 ЦПК України правильно вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, та стягнуто з позивача на користь відповідача 3700 гривень, які документально підтвердженні, фактично понесені та є співмірними зі складністю справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді :