КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3777/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 22 березня 2018 року по вул. Садова, 1 в с . Новосілки Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Symbol», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Renault Magnum», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «Renault Magnum», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КпАП України.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Symbol», д.н.з. НОМЕР_1 було проведено експертне дослідження, за результатами якого 07 травня 2018 року складено Звіт № 1220 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Renault Symbol», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 31 644 грн. 51 коп.

Крім цього, ОСОБА_1 вказував, що поніс витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження для визначення розміру збитків, завданого транспортним засобом «Renault Symbol», д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 1 800 грн., що підтверджується квитанцією № 14/04 від 14 квітня 2018 року.

Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Magnum», д.н.з. НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» поліс № АМ/1567826. Однак, через заборгованість до фондів МТСБУ, ТзДВ «СТ «Домінанта» позбавлена 02 липня 2018 року членства в МТСБУ.

Розрахунок ціни позову, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складається з 31 644,51 грн. - матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Symbol», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно Звіту № 1220 про визначення вартості матеріального збитку від 07 травня 2018 року.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 завданий матеріальний збиток в розмірі 31 644,51 грн., витрати пов`язані зі складенням Звіту № 1220 від 07 травня 2018 року в розмірі 1800 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує, що він, як потерпіла особа, має абсолютне право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом пред`явлення вимоги до страховика або ж безпосередньо до особи, яка завдала шкоди. Вказує, що така позиція викладена у постановах Верховного Суду та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс. Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, неправильно застосував норми матеріального права та судову практику вищих судів.

Крім цього, посилається на порушення порядку розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема, порушення процесуальних строків розгляду справи.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третіх осіб у встановленому законом порядку не надходили.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 31 366 грн 80 коп.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «Renault Symbol», д/н НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 28 січня 2015 року (а.с. 9).

Також встановлено, що 22 березня 2018 року о 17:20 год. по вул. Садова, 1 в с. Новосілки, Києво-Святошинського району, Київської області, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Renault Magnum» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Renault Symbol», д/н НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року по справі №369/3439/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 22 березня 2018 року (а.с. 10).

Відповідно до Звіту № 1220 від 07 травня 2018 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Renault Symbol», д/н НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при ДТП складає 31 644,51 грн (а.с. 11-32).

Згідно з Квитанцією до прибуткового касового ордера № 14/04 від 14 квітня 2018 року, ОСОБА_1 сплатив 1 800,00 грн. за визначення матеріального збитку автомобіля марки «Renault Symbol», д/н НОМЕР_1 (а.с. 35).

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , забезпечений автомобіль марки «Renault Magnum» д/н НОМЕР_2 , був застрахований у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» за Полісом №АМ/001567826 (діючий на 22 березня 2018 року). Вказана обставина не заперечувалась сторонами.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За правилом ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України визначено: Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як визначено ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 566 від 09 липня 2010 року «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час ДТП), розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого.

У ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з вимогами ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта», на яке за законом покладено обов`язок здійснити страхове відшкодування та відшкодувати додаткові витрати. Тому саме ТДВ «СТ «Домінанта» зобов`язане відшкодувати позивачу шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в межах страхового ліміту.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до страховика із заявою про страхове відшкодування. Натомість, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Доводи позивача щодо неможливості звернення до страхової компанії у зв`язку з припиненням її діяльності суд також оцінює критично. Так, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на дань ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Домінанта», яка, в свою чергу, продовжувала повноцінно здійснювати страхову діяльність до 02 липня 2018 року.

Крім цього, відповідно до ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Як визначено п. г) ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як видно із пояснень МТСБУ, поданих до суду першої інстанції, ТДВ «Домінанта» 02 липня 2018 року втратила право укладати договори ОСЦПВ. Прийом документів для отримання відшкодування за зобов`язаннями ТДВ «Домінанта» здійснювався МТСБУ з 15 червня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом стягнення її з винуватця ДТП.

Колегія суддів не може враховувати також посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, висловленій у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс та доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла особа, має абсолютне право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом пред`явлення вимоги до страховика або ж безпосередньо до особи, яка завдала шкоди з огляду на таке.

Відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Тому суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, постанові від 12 грудня 2018 року у справі №758/2356/17-ц.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права під час розгулу справи у суді першої інстанції також є безпідставними та такими, що не впливають на висновки суду по суті позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко