Справа № 265/5329/20
Провадження № 2-п/265/41/20
У Х В А Л А

26 листопада 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 5 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 жовтня 2020 року, ухваленим за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,позовні вимоги судом були задоволені шляхом визнання об`єктами спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 двох шаф « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та софу «Прага» та проведення поділу такого майна шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на дві шафи «Василіса» та софу «Прага» зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частки вартості такого майна грошових коштів у сумі 8150 грн. та зі стягнення витрат з оплати судового збору в сумі 840,80 грн.

2 листопада 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 5 жовтня 2020 року з посиланням на те, що вона проживає разом із своєю матір`ю, стан здоров`я якої погіршився, починаючи з червня 2020 року, через що остання потребує постійного догляду, маючи низку захворювань, на підставі чого вона була вимушена у зв`язку з погіршенням стану здоров`я своєї матері, ОСОБА_4 , 14 вересня 2020 року звернутись до лікаря для отримання консультації та направлення в лабораторію, супроводжуючи свою матір того дня, тому не мала можливості взяти участь у судовому засіданні 14 вересня 2020 року з поважних причин. Додавала, що в судове засідання, призначене на 5 жовтня 2020 року об 12-45 год., вона також не з`явилась з поважних причин, бо того дня у її матері підвищився тиск, а у позивачки виявились ознаки респіраторної хвороби. Отже, в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби СОVID-19 вона вимушена була залишитись вдома, через що вважала поважними причин неявки в судові засідання по справі. Також зазначала, що чек про придбання спірного майна, що є предметом позову ОСОБА_2 , є неналежним доказом, бо не має підпису та прізвища отримувача таких меблів. При цьому вказувала, що у неї наявний оригінал товарного чеку від 6 вересня 2017 року про придбання тих самих меблів на суму 17670 грн., тобто відрізняється дата придбання меблів та їх вартість. При цьому від своєї матері вона отримала 10000 грн., які належали саме ОСОБА_4 . Зазначала також, що після придбання меблів їх стан погіршився, враховуючи амортизацію, тому ринкова вартість їх є нижчою, ніж вказано у рішенні суду. Додавала, що позивачем було приховано, що за час шлюбу подружжям сторін також було придбано смартфон «Xiaomi Redmi Note 4» за 5454 грн. та телевізор «Samsung 55NU7093» за 14000 грн., що перебуває у ОСОБА_2 , яке також підлягає поділу. Внаслідок звернення за правовою допомогою вона була змушена також понести витрати на послуги адвоката в сумі 1500 грн. та на оплату судового збору в сумі 420,40 грн. На підставі викладеного просила суд скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 5 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1920,40 грн.

В судовому засіданні представник заявника, ОСОБА_3 , наполягаючи на задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог, просила скасувати заочне рішення суду від 5 жовтня 2020 року, вказуючи, що під час вирішення питання за позовом ОСОБА_2 не було з`ясовано обсяг спільного майна подружжя сторін, не було з`ясовано джерела отримання такого майна, його вартість на момент ухвалення судового рішення, яке відбулось у відсутність відповідачки, яка не мала змоги скористатися своїми процесуальними правами.

Заявник, ОСОБА_1 , вказувала в суді, що будучи юридично необізнаною, не подавала письмовий відзив та не зверталась до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи. Тому просила суд скасувати заочне рішення від 5 жовтня 2020 року.

В свою чергу в судовому засіданні ОСОБА_2 , заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, вказував суду, що мобільний телефон "Самсунг" дійсно придбавався за час спільного проживання із ОСОБА_1 , однак на його власні кошти. Зазначав при цьому, що телевізор був придбаний ним вже після припинення шлюбних відносин із дружиною. Вказував також, що товар, зазначений у чеку ОСОБА_1 відповідає тому спірному майну, заявленому ним у позові до відповідачки, оскільки він, не маючи з собою оригіналів документів на такий товар, звернувся до ФОП ОСОБА_5 , в якої він придбавав меблі, де отримав копію чеку на отриманий ним у вересні 2017 року цього товару. Просив на підставі переліченого суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За ч. 3 ст. 287 ЦПК в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

На підставі довідки від 26 жовтня 2020 року № 27, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Добробуд», вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_4 , 1948 р. н. (а. с. 41).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3274/555 вбачається, що ОСОБА_4 перебувала у стаціонарі КНП ММР «Маріупольської міської лікарні № 4 імені І. К. Мацука» з 5 квітня 2019 року по 15 квітня 2019 року, маючи наступні захворювання: гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., гіпертонічний криз, дисциркуляторна енцефалопатія з вестибулопатією та цефалгією на фоні АГ та остеохондрозу (а. с. 42).

Проходження ОСОБА_4 низки обстежень свідчать УЗІ щитовидної залози від 18 червня 2020 р., УЗІ черевної порожнини від 18 червня 2020 р., консультативний висновок від 24 червня 2020 р. та 22 вересня 2020 р. (а. с. 43-45).

Направлення ОСОБА_4 14 вересня 2020 року лікарем до лабораторії для здачі аналізів підтверджується відповідним направленням від 14 вересня 2020 року (а. с. 46).

Суд натомість встановив, що ОСОБА_1 була повідомлена належним чином та своєчасно про час та місце розгляду справи, що призначався судом по вказаній справі на 14 вересня 2020 року об 13-00 год. та 5 жовтня 2020 року об 13-30 год., оскільки за повідомленнями поштового відділення зв`язку ОСОБА_1 отримувала такі судові виклики за місцем своєї реєстрації завчасно (а. с. 16, 19).

Суд зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

При цьому за ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене, суд зазначає, що суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Крім цього процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Також суд наголошує, що за змістом ч. 1, 5, 7, 8 ст. 178 ЦПК у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, до якого, зокрема, додає докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, та який подається в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ж ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд натомість за матеріалами справи встановив, що ОСОБА_1 , отримавши ухвалу суду про відкриття провадження по даній справі 4 вересня 2020 року, не подала письмовий відзив на виконання вимог ст. 178 ЦПК, аж до моменту ухвалення судом рішення 5 жовтня 2020 року.

Суд при цьому не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що вона не подала суду відзив на позов ОСОБА_2 та не надала суду своїх пояснень з приводу заявлених позивачем вимог з причин її правової необізнаності, оскільки жодних клопотань від відповідачки такого змісту до суду не надходило, що згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК, за якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, є відповідною реалізацією наданих ОСОБА_1 процесуальних прав, оскільки за п. 2, 4, 6 ст. 43 ЦПК вона є зобов`язаною сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Таким чином на підставі переліченого вмотивування суд зазначає, враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи за позовом про поділ майна подружжя сторін, а також зважаючи на відсутність доказів поважності не подання відповідачкою відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 , то вказане у сукупності свідчить про відсутність підстав брати суду до уваги самі по собі причини неявки відповідачки та неповідомлення нею суд про їх причини.

Суд зазначає, що відповідно до наданого суду ОСОБА_1 товарного чеку від 6 вересня 2017 року вбачається вказівка у ньому тахти «Прага» з 5 подушками на суму 8800 грн., шафи «Василіса» 800 (зі штангою) на суму 4250 грн. та шафи «Василіса» 800 (з полицями) на суму 4620 грн., а загалом товару на суму 17670 грн., за який було внесено завдаток у сумі 10000 грн., а в подальшому 7 жовтня 2017 р. та 7 листопада 2017 р. було сплачено залишок у розмірі 7670 грн. (а. с. 47).

Натомість суд зазначає, що такий товарний чек не містить ані назви продавця, що відпустив товар, ані відповідної печатки чи штампу.

При цьому наявний у справі та долучений в судовому засіданні саме позивачем товарний чек містить необхідні реквізити продавця товару, на відміну від долученого ОСОБА_1 до своєї заяви чеку.

Також суд звертає увагу на те, що незважаючи на те, що предметом спору між сторонами за позовом ОСОБА_2 є дві шафи «Василіса» та софа «Прага» вартістю 16300 грн., що відрізняється від майна, переліченого у наданому ОСОБА_1 чеку від 6 вересня 2017 року, у судовому засіданні все ж було встановлено, що ОСОБА_2 була отримана від продавця копія чеку про придбання одного й того ж спірного майна подружжя сторін, меблів, що складаються з двох шаф та софи, що натомість не було заперечено стороною ОСОБА_1 .

Суд крім цього зауважує, що доказів дійсної вартості спірного майна за позовом ОСОБА_2 на момент вирішення питання про його поділ, на що посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, суду заявником не було також надано.

Крім цього суд зазначає, що норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Однак тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17.

Також за ч. 1 ст. 218 ЦК заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому в такому випадку рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Враховуючи наведені положення та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, наведених ОСОБА_1 у її заяві про скасування заочного рішення, які б спростовували факти, встановлені судом під час вирішення по суті 5 жовтня 2020 року позову ОСОБА_2 .

Суд при цьому не бере до уваги докази наявності у сторін по справі іншого майна, набутого під час шлюбу, бо воно не є предметом спору за даним позовом ОСОБА_2 (а. с. 47, 48).

Таким чином суд дійшов переконання, що докази, на які посилалась заявник, ОСОБА_1 , не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

На підставі переліченого суд вважає, що посилання на обставини, які заявник вважав такими, що впливатимуть на необхідність перегляду заочного рішення суду за ст. 288 ЦПК, не знайшли свого підтвердження при вирішенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 5 жовтня 2020 року, то ж суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 5 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду від 5 жовтня 2020 року може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу складено та підписано 26 листопада 2020 року.

Суддя