Справа № 462/4306/19 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/3645/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

адвоката Жидачівської Т.М. представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь 20 845 грн. додаткових витрат, що пов`язані з утриманням спільного сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 31 січня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 30 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, у дитини діагностовано криптогенну епілепсію, у зв`язку з чим позивачка у 2018 році понесла додаткові витрати на дитину, оплативши його відпочинок біля моря на суму 17 190 грн., а у 2019 році оплатила його курс лікування в медичному центрі «Твоя клініка» на суму 24 500 грн., у зв`язку з чим і просить половину цих сум стягнути з відповідача на її користь (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12 250 гривень.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 64-66).

Дане рішення оскаржили, як позивачка, так і відповідач.

Позивачка просить оскаржуване рішення змінити „та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 також і 1/2 частини вартості оздоровлення дитини 8 595 грн., які (позивачка) понесла у 2018 році, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Висновок суду стосовно того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів про те, що додаткові витрати, пов`язані з відпочинком дитини разом з нею у Туреччині у 2018 році, були пов`язані з особливим станом дитини, а також про те, що цей відпочинок дитини був узгоджений з відповідачем, вважає помилковим, оскільки відповідач надавав свою письмову згоду на виїзд неповнолітнього сина за кордон і сама така поїздка є винятковою обставиною, оскільки крім аліментів в сумі 1 300 грн. щомісячно відповідач жодної допомоги на утримання сина не надає (а.с. 88-89).

Відповідач просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що довідка від 03.05.2019 року, якою позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги, не є належним та допустимим доказом оплати нею послуг медичного центру „Твоя клініка, оскільки вважає, що таким доказом мали б бути, або товарний чи касовий чек, або прибутковий касовий ордер.

Стверджує, що така юридична особа, як Приватна клініка „Твоя клініка, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відсутньою, так само, як є відсутнім у згаданому реєстрі запис про реєстрацію, як підприємця, лікаря ОСОБА_5 , який підписав вище згадану довідку від 03.05.2019 року.

Звертає увагу на те, що у відповідності до статті 9 Закону України „Про ліцензування видів господарської діяльності медична практика внесена до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню, і також стверджує, що перелік здобувачів ліцензій, за заявами яких прийнято рішення про отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики, не містить даних, ні про Приватну клініку „Твоя клініка, ні про лікаря ОСОБА_5 .

З наведених вище підстав також ставить під сумнів і посилання позивачки про наявність у сина діагнозу „криптогенна епілепсія, оскільки такий був встановлений не лікарем КЗ Львівського обласного дитячого психоневрологічного диспансеру, в якому син перебуває на спостереженні з 18 грудня 2007 року, а саме вище згаданою довідкою від 03.05.2019 рокуПриватної клініки „Твоя клініка за підписом лікаря ОСОБА_5 (а.с. 72-76, 82-83).

В судовому засіданні 20 січня 2020 року представники сторін дали свої пояснення на підтримання доводів апеляційних скарг поданих їхніми довірителями (а.с. 115-116).

В судове засідання 24 лютого 2020 року представник позивачки, будучи під власноручну розписку повідомленим про нього (а.с. 117), не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін на підтримання доводів поданих їхніми довірителями апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачки до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частиною 2 ст. 185 СК що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відтак, аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що витрати понесені на відповинок дитини у формі оплати екскурсійного туру в туристичній агенції не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року № 61-8748св18.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки вище згаданих витрат і доводи апеляційної скарги позивачки цього висновку не спростовують, а тому цю апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Частиною 5 статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4).

З урахуванням доводів, наведених у апеляційній скарзі відповідача (а також і у Відзиві на позовну заяву, поданому ще до суду першої інстанції; а.с. 30-34), а також вище наведених норм процесуального права, в ході апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 20 січня 2020 року судом було оголошено перерву для подання стороною позивачки до суду належних та допустимих доказів про (зокрема) оплату нею послуг медичного центру „Твоя клініка (товарного чи касового чек або прибуткового касового ордеру тощо), доказів про існування (зокрема про реєстрацію, як юридичної особи та фізичної особи-підприємця) такої медичної установи, як Приватна клініка „Твоя клініка, та лікаря ОСОБА_5 , а також наявності у згаданих осіб (у відповідності до Закону України „Про ліцензування видів господарської діяльності) ліцензій на зайняття медичною практикою.

Однак, жодного з вище наведених доказів стороною позивачки до суду подано не було, так само, як не було подано до суду будь-яких пояснень з приводу неподання цих доказів.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки ніби-то понесених нею витрат пов`язаних з проходженням дитиною курсу лікування в медичному центрі «Твоя клініка» підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги за її недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 рокув частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.