Провадження №2/760/3657/20
Справа №760/386/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-я особа: Київська міська рада про визнання незаконним та скасування рішення, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність відповідачки.

Посилається в позові на те, що 28 липня 2016 року Київська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0.01 га відповідачці у АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ- 016, виданий Головним управлінням Держгеокадастру від 06 вересня 2016 року.

Проте за вказаною адресою знаходиться житловий будинок із земельною ділянкою, яка належала її матері ОСОБА_5 , а на даний час її спадкоємцям.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і після її смерті вона фактично прийняла спадщину, оскільки з моменту смерті матері проживає за вказаною адресою.

Земельна ділянка рішенням Київської міської ради за вказаною адресою відповідачці була передана неправомірно, так на земельній ділянці за вказаною адресою проживає вона в успадкованому після смерті матері будинку.

Фактично відповідачці було виділено надлишки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яким була присвоєна нова поштова адреса - АДРЕСА_1 .

Вважає, що право власності відповідачки на земельну ділянку площею у межах 0.01 га по АДРЕСА_1 порушує її права на будинок та земельну ділянку за вказаною адресою.

З матеріалів технічної документації незрозуміло, на якій правовій підставі лишкам земельної ділянки по АДРЕСА_2 , було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Рішення про перейменування лишків земельної ділянки не приймалося, що підтверджується, зокрема, листом Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року, в якому було запропоновано Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 нову поштову адресу АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури від 27 вересня 2017 року в реєстрі відсутня інформація про присвоєння поштової адреси земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Вважає, що право власності відповідачки на земельну ділянку площею у межах 0,01 га по АДРЕСА_1 , яка є лишками земельної ділянки по АДРЕСА_2 , порушує її законні права, як законного користувача земельної ділянки, яка залишилася на праві спадщини після смерті її матері за цією ж адресою.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Зазначає, що підставами присвоєння переданій відповідачці рішенням Київради №966/966 у приватну власність земельної ділянки є:

- копія листа голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 05 квітня 2006 року №2705/01, в якому було погоджено відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_2 ;

- копія листа заступника голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 02 листопада 2007 року №13663/01 щодо погодження відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель у Солом`янському районі м. Києва з присвоєнням поштових адрес;

- копія листа заступника голови Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року №15676/01, в якому пропонується Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти вищезазначеній земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_1 ;

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 жовтня 2015 року, з якого вбачається, що на день формування цього витягу інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з кадастровим номером :72:527:0080 за місцем розташування АДРЕСА_1 - відсутня.

Тобто, на день затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , за вказаною адресою іншої земельної ділянки не було зареєстровано, в тому числі за позивачкою.

14 лютого 2005 року на підставі доручення заступника Київського міського голови - секретаря ради № 225-032-655 відповідачці надано згоду на відведення земельної ділянки площею 0,10 га у приватну власність.

Відповідно до оскаржуваного рішення було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :72:527:0080) із земель комунальної власності.

Підтвердила, що передана відповідачці земельна ділянка є надлишками приватизованої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельної ділянки (кадастровий номер :000:72:527:016), що розташована на АДРЕСА_2 , на відведення якої з подальшою передачею у власність відповідача вказані громадяни дали згоду.

Листом Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року запропоновано Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти земельній ділянці поштову адресу - АДРЕСА_1 .

На її замовлення землевпорядною організацією розроблено проект землеустрою.

Рішенням Київської міської ради № 966/966 від 28 липня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

На підставі вказаного рішення відповідачка 14 вересня 2016року зареєструвала право власності на земельну ділянку, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначила також, що між сторонами відсутній спір з виводу переданої відповідачці у власність земельної ділянки, а існує спір з приводу присвоєної їй поштової адреси, що не є підставою для висновку про незаконність рішення Київради.

Відповідачка вживає заходи для вирішення цього питання, однак на даний час воно не вирішено.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи до суду не з`явився.

Подав пояснення, в яких посилається на те, що рішенням Київської міської ради від 28 липня 2016 року № 966/966 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 ;

Посилаючись за зміст позову, звернула увагу на те, що спір між сторонами ведеться з приводу присвоєння лишкам земельної ділянки, за рахунок яких сформована земельна ділянка відповідачки, поштової адреси - АДРЕСА_1 , а оскільки рішення про перейменування земельної ділянки не приймалося, то оскаржується рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки у власність відповідачки.

Однак, оскаржуваним рішенням Київської міської ради поштова адреса земельній ділянці не присвоювалась.

Крім того, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодного підтверджуючого документа про право на користування суміжною або будь - якою земельною ділянкою (у тому числі і через право власності на будинок), а також відсутні докази, з яких можливо встановити порушене право позивача. А саме: місця розташування, наявності земельної ділянки біля будинку, кадастрового номера земельної ділянки, юридичного підтвердження присвоєння адреси будинку позивача.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з матеріалів проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, земельна ділянка (кадастровий номер :72:527:0080) межує :

- від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_2 );

-від Б до В ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (кадастровий номер :72:527:0016);

- від В до А міські землі, не надані у власність чи користування.

Таким чином, земельна ділянка :72:527:0080, передана відповідачці, не межує з житловим будинком, про який позивач зазначає у позові, а тому просить відмовити у позові.

Заслухавши позивачку, представників сторін, дослідивши матеріли справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За зістом ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2018 року належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями.

На земельній ділянці розташовано: житловий будинок під літерою «А», з надвірними будівлями та спорудами: погріб «Б», вбиральня «Г», сарай «Д», огорожа 1-2.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77912050 від 10 січня 2017 року земельна ділянка, кадастровий номер: :72:527:0080, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Київської міської ради № 966/966 від 28 липня 2016 року належить відповідачці.

/ т. 1; а.с. 11 - 12 /

З архівної довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 14 серпня 2014 року вбачається, що по документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» у по господарській книзі за 1986-1989 роки є особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_5 , що проживає по АДРЕСА_1 .

Будинок 1969 року забудови на земельній ділянці 0, 07 га.

Позивачка вказана як член родини ОСОБА_5 і до цього часу зареєстрована та проживає в будинку.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що вона проживає в даному будинку та користується земельною ділянкою, на якій він розташований.

Крім того, зазначила, що земельна ділянки тривалий час не приватизовувалася в зв`язку з тривалим оформленням спадщини після смерті матері.

/ т.1, а.с. 13 - 14 /

Відповідно до ст. 148 Конституції України місцеві ради самостійно вирішують питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. 9 ЗК України Київській міській раді надано широкі повноваження у галузі земельних відносин.

Перелік повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин визначено у пунктах «а» - «л» ст. 9 ЗК України.

Зокрема, їй належить право розпорядження землями територіальної громади м. Києва та передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З наданого на виконання ухвали суду Департаментом земельних ресурсів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 вбачається, що на день затвердження Київською міською радою проекту землеустрою за вказаною адресою будь-якої земельної ділянки не зареєстровано, в тому числі за позивачкою.

14 лютого 2005 року на підставі доручення заступника Київського міського голови - секретаря ради № 225-032-655 надано згоду відповідачці на відведення земельної ділянки площею 0,10 га у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_2 , та на розроблення документації із землеустрою.

У приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :72:527:0080) відповідачці передано із земель комунальної власності.

Встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га, передана у власність відповідачки, є надлишками приватизованої громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельної ділянки, на відведення якої з подальшою передачею у власність відповідачки вказані особи дали згоду.

Листом Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2007 року було запропоновано Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти вказаним надлишкам земельної ділянки поштову адресу - АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради № 966/966 від 28 липня 2016 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 та передано відповідачці у приватну власність вказану земельну ділянку із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

/ т. 1; а.с. 110 - 216 /

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що фактично відповідачці оспорюваним Рішенням Київської міської ради передано у власність надлишки земельної ділянки, приватизованої її користувачами по АДРЕСА_2 .

Сторони підтвердили, що АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не межують між собою та знаходяться на певній віддаленості одна від другої.

Передана відповідачці у власність земельна ділянка, не дивлячись на зазначену в рішенні Київради її поштову адресу, не є земельною ділянкою, користувачем якої є позивачка.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не претендує на передану відповідачці у власність земельну ділянку, однак вважає рішення про її передачу у власність незаконним у зв`язку зазначенням адреси, за якою фактично проживає вона.

Представник відповідачки в судовому засіданні також зазначила про відсутність у відповідачки претензій на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивачки по АДРЕСА_1 .

Тобто, судом встановлено та підтверджено сторонами, між ними існує спір не з приводу земельної ділянки, переданої у власність відповідачки, а з приводу присвоєної їй при передачі у власність поштової адреси.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цього випливає, що на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Способи захисту порушених цивільних прав інтересів судом визначено ч.2 ст.16 ЦК України.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі про оскарження позивачкою рішення Київської міської ради в порядку адміністративного судочинства, яке є предметом спору в даній справі,оскаржуване позивачкою рішення Київської міської ради, як суб`єктом владних повноважень про передачу земельної ділянки у власність відповідачки, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Верховний Суд прийшов до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права шляхом оскарження рішення суб`єкта владних повноважень не забезпечує його реального захисту.

Виходячи з цього та викладеного вище, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту порушеного права, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 3, 9, 116, 211, 212 ЗК України, ст. ст. 15,16, 316,328 ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.1,3,10,26,37,ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, , 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва