Справа № 163/1492/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/1079/20 Категорія: 44 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про стягнення заподіяної незаконними рішеннями органу державної влади матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Волинської митниці Держмитслужби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

У січні 2018 року він придбав на території республіка Польща транспортний засіб автомобіль "Форд Транзит" 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Під час митного оформлення автомобіля Волинська митниця ДФС, правонаступником якої є Волинська митниця Держмитслужби, не погодилась із визначеним через агента з митного оформлення у митній декларації кодом згідно УКТ ЗЕД, як легкового автомобіля, що був у використані та прийняла рішення про класифікацію автомобіля за кодом НОМЕР_2 як автомобіля вантажного типу "фургон", що використовувався понад 8 років. Крім цього, митниця прийняла рішення про відмову у митному оформленні автомобіля у формі картки-відмови та склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил за ознаками ст.485 МК України, під час якого тимчасово були вилучені документи, що подавались до митного оформлення.

За визначеним митницею кодом позивач оформити автомобіль не міг, оскільки автомобіль не відповідав стандартам не нижче "Євро 5", як того вимагає положення ст.2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та проведення першої реєстрації транспортних засобів".

Позивач оскаржив до суду рішення митниці про визначення коду товару та картку відмови у митному оформленні, які за наслідками розгляду судом касаційної інстанції були визнані протиправними і скасовані.

Також в судовому порядку була скасована постанова митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України порушення митних правил.

Неправомірними рішеннями митниці позивачу заподіяна моральна шкода, яку обґрунтував тим, що більше року він не міг користуватись законно придбаним автомобілем, оскільки увесь цей час автомобіль знаходився в зоні митного контролю. Через це був змушений продовжувати користуватись громадським транспортом, що вносило дискомфорт у його повсякденне життя. Більше року позивач доводив свою правоту та незаконність рішень митниці, добивався справедливості та відновлення свого права на мирне володіння своїм майном у судах різних інстанцій, на що витрачав свій час і кошти. Ці обставини та тривала невизначеність із долею автомобіля, за який він сплатив чималі кошти, у тому числі митні платежі, викликали у нього значний стрес та душевні страждання. Увесь цей час його переслідувало відчуття несправедливості. Тривалий період судової тяганини виснажував позивача і додатково викликав психічне напруження в очікуванні результату розгляду справи в судах усіх інстанцій. Просив суд стягнути на його користь 20 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Діями відповідача йому заподіяна матеріальна шкода, оскільки митне оформлення автомобіля зміг провести лише після набрання рішеннями судів законної сили, і на цей час розмір митних платежів був більшим в порівнянні із першим декларуванням на 33 995,83 гривень і склав 98 129,10 гривень, оскільки на цей час на відміну від першого декларування уже завершився пільговий період зі сплати акцизу із застосуванням преференції (коефіцієнта 0,5), через що позивач вимушений був застосувати повну ставку акцизу.

Просив стягнути на його користь 33995,83 грн., збитків заподіяних неправомірними діями Волинської митниці ДФС.

Ухвалою Любомльського районного суду від 31.08.2020 провадження в справі в частині вимог ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди закрито, роз`яснено право на звернення з позовом до адміністративного суду.

Рішенням Любомльського районного суду від 31.08.2020 позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями Волинської митниці ДФС.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу у якій просить рішення скасувати у зв`язку з недодержанням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Зазначає, що у рішенні відсутнє посилання на докази, які підтверджують перенесені позивачем страждання, висновки суду ґрунтуються виключно на переконаннях суду, позивачем не доведено розміру моральної шкоди, заявленої до стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилаючись на практику Верховного Суду, Європейського Суду, зазначає, що відсутність наслідків у вигляді розладу здоров`я не спростовує заподіяння моральної шкоди неправомірними діями державного органу. Порушення прав людини суб`єктами владних повноважень завжди викликає в людини, негативні емоції. Відповідач своїми неправомірними діями обмежив право власності , викликав негативні емоції, почуття несправедливості,невизначеності, психологічного напруження. Визначений судом розмір є співмірним виходячи із перенесених страждань позивачем.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (27231,25 гривень) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 20.11.2020, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши апеляційну скаргу, поданий відзив, докази, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2019 позивач придбав у Республіці Польща за 2100 євро транспортний засіб марки "Форд Транзит" 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля.

Представник декларанта КП "Укрброксервіс" Демчишин В.В. 28.01.2019 подав до митного оформлення на митний пост "Луцьк" Волинської митниці ДФС митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UА205090/2019/013113 та товаросупровідні документи на цей транспортний засіб.

Транспортний засіб був задекларований як легковий автомобіль, що був у використані, його призначення пасажирський, код згідно УКТ ЗЕД , вартість визначена на рівні 93 106,40 гривень, сума митних платежів склала 64 133,27 гривень.

Згідно із банківськими квитанціями 22.01.2019 позивач перерахував на рахунок Волинської митниці ДФС 57 000,00 гривень як передоплату за митне оформлення на митному посту Луцьк, а 26.01.2019 провів доплату за митне оформлення в сумі 7 035,00 гривень.

Волинська митниця ДФС 08.02.2019 прийняла рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2019, відповідно до якого зазначений автомобіль класифіковано за кодом згідно з УКТ ЗЕД як "автомобіль вантажного типу "Фургон", призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування".

Посадова особа митниці 13.03.2019 склала відносно агента з митного оформлення ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил № 1099/20500/19 за ознаками ст.485 МК України, за яким останньому ставилось у провину вчинення під час митного оформлення автомобіля дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в загальній сумі 48 907,37 гривень.

Митниця 20.03.2019 видала позивачу картку відмови у митному оформленні випуску автомобіля № НОМЕР_3 /2019/02988 у зв`язку із складанням вищевказаного протоколу про порушення митних правил. У картці також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить митне оформлення товару, а саме: приведення у відповідність граф 33 та 31 ЕМД із класифікаційним рішенням № КТ-UA-2019 від 08.02.2019 року.

Заступник начальника Волинської митниці ДФС 24.04.2019 виніс постанову, якою агента з митного оформлення ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 1099/20500/19 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 146 722,11 гривень.

Класифікаційне рішення митниці № КТ-UA-2019 та картку відмови у митному оформлення випуску автомобіля - позивач, а постанову митниці від 24.04.2019 - ОСОБА_2 , оскаржили в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про визначення коду товару від 08.02.2019 №КТ-UA-2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.03.2019 № UA205090/2019/02988.

В апеляційному порядку постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 зазначене рішення місцевого суду було скасовано, у задоволенні позову відмовлено, проте за результатами касаційного розгляду Верховний Суд постановою від 11.02.2020 скасував судове рішення апеляційного суду та залишив без змін рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23.03.2020, яке набрало законної сили 07.08.2020, постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС від 24.04.2019 в справі про порушення митних правил № 1099/20500/19 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу визнано протиправною і скасовано. Провадження у справі за протоколом про порушення митних правил № 1099/20500/19 закрито.

Позивач 09.04.2020 через агента з митного оформлення подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UА205050/2020/019365, у якій задекларував автомобіль за кодом згідно УКТ ЗЕД, тобто як і у первинно поданій декларації від 28.01.2019. Серед інших документів на автомобіль до митного оформлення подано також усі вищенаведені судові рішення.

У декларації вартість автомобіля визначена на рівні 87 249,79 гривень, сума митних платежів склала 98 129,10 гривень.

У цей день митне оформлення було завершене, Волинська митниця Держмитслужби видала позивачу посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 09.04.2020.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено протиправність рішень митниці стосовно нього як причини спричиненої йому моральної шкоди.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджені належними доказами.

Зокрема, незаконність прийнятих Волинською митницею ДФС рішень стосовно позивача про визначення коду товару та видачу картки відмови у митному оформленні автомобіля підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 та постановою Верховного Суду постановою від 11.02.2020, якими рішення відповідача були визнані протиправними і скасовані.

Неправомірність дій митниці стосовно позивача також підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23.03.2020, яким визнано протиправною і скасовано постанову митниці про притягнення агента з митного оформлення ОСОБА_2 до відповідальності за ст.485 МК України, винесеної за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил, який слугував підставою для прийняття митницею картки відмови у митному оформленні транспортного.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення Держмитслужбою прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди.

Досліджуючи докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача, які виникли внаслідок неправомірних дій відповідача Волинської митниці Держмитслужби - суб`єкта владних повноважень, вчинених всупереч його головному конституційному обов`язку (ст. 3, 19 Конституції України), які підтверджені судовими рішеннями, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, а надумані мотиви протиправних дій відповідача, їх інтенсивність, тривалість, необхідність значного періоду часу для відновлення прав ОСОБА_1 , вказують на те, що негативні емоції позивача сягнули того рівня, який заподіяв йому моральної шкоди. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивачу була завдана моральна шкода, є правильним та обґрунтованим.

Наведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Судом першої інстанції досліджено докази та викладено в мотивувальній частині рішення обгрунтування, що незаконні дії Волинської митниці ДФС мали негативний вплив на позивача, зокрема, на його повсякденне життя, на стан його здоров`я, оскільки він тривалий час перебував у психічному напруженні, переживав відчуття невизначеності і переживання за придбаний автомобіль, був позбавлений права користуватися своєю власністю.

Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням характеру і способу вчинених протиправних дій тому відповідають вимогами справедливості та розумності.

Враховуючи викладене, відповідач в апеляційній скарзі необґрунтовано вказує на те, що суд не досліджував питання доведеності заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального права, заперечень доводів позивача та суб`єктивного тлумачення висновків суду, викладених в оскарженому рішенні, відтак не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужи належить залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду від 31.08.2020 в даній справі без змін.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: