ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №581/635/20

Номер провадження 22-ц/816/2335/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року в складі судді Сізова Д.В., ухваленого в селищі Липова Долина,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги мотивовано тим, що 26 червня 2017 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 19 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 118251 грн 64 коп., з яких: 79372 грн 93 коп. заборгованість за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 5662 грн 77 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 33215 грн 94 коп. заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 0,00 грн пеня, 0,00 грн - комісія.

Просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 118251 грн 64 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 червня 2017 року, яка виникла станом на 19 травня 2020 року у розмірі 9804 грн 42 коп., з яких 9597 грн 74 коп. заборгованість за тілом кредиту, 206 грн 68 коп. відсотки, нараховані згідно зі ст. 625 ЦК України.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 174 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність підпису боржника на Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення активації, користувався карткою, а також отримав кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Зазначало, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, а тому суд безпідставно відмовив у стягненні усієї суми фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту (поточним та простроченим). Крім того, відмовляючи у стягненні заборгованості по відсоткам, суд не врахував, що відповідач зобов`язався регулярно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, про що засвідчив власним підписом. Відповідач щодо розірвання кредитного договору до банку не звертався, погодився із змінами, оскільки продовжував користуватися кредитними коштами та частково погашав заборгованість по кредиту.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 червня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Підписанням цієї анкети-заяви я відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднуюсь до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк»», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом з пам`яткою клієнта та Тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого я отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюсь зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах і з тим, що зміни в Умовах та правилах вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо, банк повідомляє мене про внесені зміни шляхом використання певних Умов і правил каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням мого погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua.» (а.с. 16).

В анкеті-заяві не вказана сума бажаного кредитного ліміту, тип кредитної картки, термін дії, розмір відсотків за користування кредитом або інші умови кредитування.

До позовної заяви банком також додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку»(а.с 17-66).

Із довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації вбачається, що ОСОБА_1 за кредитним договором видавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії 05/21, № НОМЕР_2 терміном дії до 09/21 (а.с.15).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 19 травня 2020 року становить 118251 грн 64 коп., яка складається із: 79372 грн 93 коп. заборгованості за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 5662 грн 77 коп. заборгованості за простроченими відсотками, 33215 грн 94 коп. заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 0,00 грн пені, 0,00 грн комісії (а.с. 7-11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов кредитного договору, а саме не узгоджено у письмовій формі (не зазначено в анкеті-заяві) розміру відсотків за користування кредитом, а надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів не підписані відповідачем, а тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору. При цьому загальна сума фактично отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів становить 59281 грн 86 коп., з яких ним було погашено суму в розмірі 49684 грн 12 коп., а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню загальна сума непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9597 грн 74 коп. Крім того, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуто, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню 3 відсотки річних, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 206 грн 68 коп.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, установивши обставини того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 червня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Як убачається з наданого банком розрахунку, за період із 27 червня 2017 року по 11 травня 2019 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, загальна сума витрачених коштів за вказаний період становить 59281 грн 86 коп. Також відповідач, за період з 12 липня 2017 року по 14 квітня 2019 року, здійснював погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором на суму 49684 грн 12 коп. (а.с. 7-11).

З розрахунку наданого АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом і погашав за рахунок кредита (колонка 4 таблиці розрахунку) (а.с.7-11).

При цьому, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та такий порядок погашення процентів за рахунок тіла кредиту сторони в письмовому вигляді не погоджували.

Отже, враховуючи положення ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредита прямо порушує ст. 1049 ЦК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9597 грн 74 коп., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті повністю, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, колегія суддів зазначає, що позивач не довів обґрунтованість цих вимог пред`явленого позову.

Позовні вимоги в цій частині мотивовані банком посиланням на п 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, положеннями якого встановлено домовленість сторін, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с. 2-6).

Однак, у наданому суду витягу з Умов зазначений пункт (п. 2.1.1.2.12) врегульовує дії клієнта та банку при закінченні строку дії картки, і не містить ніяких положень щодо нарахування відсотків на прострочену заборгованість (а.с. 55 зворот). За відсутності доказів погодження цих Умов та правил надання банківських послуг з позичальником, підстави для покладення на відповідача такої відповідальності відсутні.

У анкеті-заяві від 26 липня 2017 року, яку підписав ОСОБА_1 , нарахування відсотків на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, не визначено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України у розмірі 84,0%, з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 3% річних від простроченої суми кредиту, виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період із 01 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року, у розмірі 206 грн 68 коп.

Як убачається з поданої банком позовної заяви, позивач не просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних згідно зі ст.625 ЦК України, а отже суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у стягненні відсотків у розмірі 206 грн 68 коп.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих згідно зі ст. 625 ЦК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків у розмірі 206 грн 68 коп., нарахованих згідно зі ст. 625 ЦК України.В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги і зменшив розмір заборгованості за кредитним договором, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Пропорційно задоволеної частини позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 170 грн 61 коп.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих згідно зі ст. 625 ЦК України, скасувати та у цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотків у розмірі 206 грн 68 коп., нарахованих згідно зі ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 вересня 2020 року в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 170 грн 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: Т.А.Левченко

О.Ю.Кононенко