Дата документу 25.02.2020 Справа № 336/4868/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/4868/19 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/807/34/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2019 року про відмову у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від Шевченківського 11 жовтня 1993 року визнано право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 - за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 и зобов`язано ЖЕО Шевченківського району м. Запоріжжя відкрити на їх ім`я особовий рахунок на вказану квартиру.

11 червня 2019 року ОСОБА_1 , особа яка не приймала участь у справі, звернулась до суду з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення.

Листом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та копію оскаржуваного рішення направлено на адресу Запорізького апеляційного суду. Зазначено, що матеріали цивільної справи № 2-204/93 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням були знищенні у зв`язку із закінченням строку зберігання відповідної категорії цивільної справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 липня 2019 року матеріали з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 1993 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням, повернуто до суду першої інстанції для ініціювання відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2019 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення мотивоване тим, що сторонами не надані матеріали, які надсилались та долучались ними для розгляду справи до часу знищення судового провадження, що визнав достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про відновлення втраченого провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі.

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі №754/1480/17-ц (провадження №61-16832св18), висновки якого, відповідно до частини 4 ст.263 ЦПК України щодо застосування відповідних норм права, враховує суд, - метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, тощо.

ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 1993 року, вона незаконно була позбавлена права власності на нерухоме майно.

Таким чином, вбачається, що відновлення втраченого судового провадження необхідно для оскарження рішення в апеляційному порядку.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частини 1 ст.488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст.489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістом ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до частини третьої ст.494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

В аспекті покладених на суд повноважень здійснювати захист осіб, та належним чином вирішувати про питання відновлення втраченого судового провадження з метою забезпечення правового захисту.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб і інтересів держави.

Натомість, судовий розгляд відбувся без участі всіх учасників, відомості про належне повідомлення учасників матеріали зазначеної справи також не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було надано ряд копій наявних у неї документів, в той час коли судом не зроблено жодних запитів, направлених на належне вирішення питання (щодо витребування від позивачів матеріалів позову та додатків до нього).

Також, залишено поза увагою суду першої інстанції клопотання ОСОБА_1 про допит свідків.

Суд першої інстанції відмовив у відновленні втраченого провадження, обмежившись констатацією відсутності в суді матеріалів необхідних для відновлення провадження.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо проведених судом першої інстанції процесуальних дій щодо витребування документів необхідних для відновлення втраченого провадження.

Відновлюючи втрачене судове провадження, суд не врахував та не встановив коло осіб, які мають право брати участь у вирішенні даного питання.

Крім того, всупереч вимог ст. 11, 12 ЦПК України суд не роз`яснив сторонам можливість надання наявних у них матеріалів, необхідних для розгляду заяви про відновлення провадження та не попередив про наслідки невчинення ними таких процесуальних дій.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції усунувся від належного вирішення питання про відновлення втраченого провадження без будь-яких обґрунтувань, що є порушенням цивільного процесуального законодавства.

Отже, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 80, 89, 260, 263, 493 ЦПК України не з`ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відновленні втраченого судового провадження.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови про відновлення втраченого судового провадження є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для належного вирішення процесуального питання.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2019 року про відмову у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля вирішення процесуального питання.

Постанова є остаточною,касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 26 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: