Номер провадження: 22-ц/813/1963/20
Номер справи місцевого суду: 522/7907/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 522/7907/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- скаржник - публічне акціонерне товариство «Укргідроспецфундаментбуд»,

- заінтересовані особи 1) старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушев Євген Петрович, 2) публічне акціонерне товариство «БМ Банк», 3) приватне акціонерне товариство «Стройіндустрія», 4) ОСОБА_1 , 5) приватне акціонерне товариство «Торговий дім каштан», 6) приватне підприємство «Супермаркет будівельних матеріалів», 7) автозаводський відділ Державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції Полтавської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з власної ініціативи питання про закриття провадження у справі в частині вимог скарги під час розгляду цивільної справи за скаргою публічного акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Євгена Петровича, за участю заінтересованих осіб: публічного акціонерного товариства «БМ Банк», приватного акціонерного товариства «Стройіндустрія», ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Торговий дім каштан», приватного підприємства «Супермаркет будівельних матеріалів», автозаводського відділу Державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції Полтавської області, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд» на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси постановлену у складі судді Бондара В.Я. о 10 годині 37 хвилині 30 липня 2019 року,

встановив:

У травні 2016 р. ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд»звернулося до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Є.П..

Вищенаведені вимоги скарги ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» обґрунтовано тим, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 05.04.2016 р. та надано строк на самостійне виконання рішення суду 1 день до 06.04.2016 р., в той час як скаржник ознайомився з постановою лише 25.04.2016 р.. Також арешт на кошти боржника було накладено в сумі 7341 787,66 грн. в той час як за рішенням стягувалося 6674 303,78 грн.. Вказує на те, що у виконавчому листі та у постанові про відкриття виконавчого провадження не вірно вказано форму акціонерного товариства, як Відкрите акціонерне товариство «Укргідроспецфундаментбуд», проте скаржник є Публічним акціонерним товариством. Скаржник вважає, що всупереч законом передбаченого порядку виконання судових рішень державний виконавець не пересвідчився чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження (Т. 1, а. с. 1 8).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 р. вищезазначену скаргу було залишено без задоволення.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована зокрема тим, що посилання скаржника на те, що державний виконавець не пересвідчився в тому, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими, адже боржник вважається повідомленим з моменту відправлення постанови, що і було вчинено державним виконавцем. Судом встановлено, що дійсно сума грошових коштів на які накладено арешт більша за суму стягнення відповідно до рішення суду, проте така сума включає суму виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з примусовим виконанням рішення суду. Тому, такі доводи скаржника є безпідставними. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість скарги ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд», адже старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Є.П. діяв на підставі та в межах закону (Т. 3, а. с. 185 188).

В апеляційній скарзі ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 р., ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Апелянт вважає, що не було з`ясовано всіх обставин, що мають суттєве значення для справи, а саме, що дії державного виконавця щодо направлення на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за встановленою формою 119, згідно п. 62 Правил, а також збільшення суми боргу в результаті застосування виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу, є незаконними та неправомірними, що порушують права та свободи юридичної особи, а саме ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд».

За ініціативою суду на обговорення винесено питання про закриття провадження в частині в частині розгляду скарги щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору.

У судовому засіданні представник ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» - Литовченко Д.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв, клопотань, відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду скарги на дії державного виконавця, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути питання про закриття провадження в частині вимог скарги за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши питання про закриття провадження в частині вимог скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що 05 квітня 2016 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Є.П., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №522/4120/13-ц, виданим 15.12.2015 р. Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості ПП «Стройіндустрія» по кредитному договору №200-17DC -014 від 20.11.2009 р. у розмірі 6 670 223, 38 грн., судового збору в розмірі 3 441,00 грн. та судових витрат, пов`язаних із заявою до суду в розмірі 639, 40 грн., всього 6 674 303, 78 грн., що підтверджується копією постанови та супровідним листом від 05.04.2016 р. за вих. №02.1-14/5236 (Т. 1, а. с. 50 - 52, 64).

Між учасниками виконавчого провадження виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі 2-1409/11 не було відступлено від вищевказаної правової позиції і було викладено про те, що вимоги про зняття арешту з майна, яке є пов`язаними з вирішенням питання щодо стягнення виконавчого збору не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Матеріалами справи підтверджується, сторонами виконавчого провадження не заперечується, що вказані вище оскаржувані виконавчі дії вчинено державним виконавцем з метою стягнення, у тому числі, виконавчого збору.

Таким чином, суд першої інстанції зробив неправильний висновок, що справа в частині розгляду вищенаведеної скарги ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині розгляду вимог вищенаведеної скарги ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору.

Згідно із ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору в частині накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору, колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати. Провадження у справі закрити в частині розгляду скарги щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд» - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року в частині розгляду скарги щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору (основної винагороди) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Євгена Петровича - скасувати.

Провадження у справі в частині розгляду скарги щодо дій державного виконавця про накладення арешту на майно з метою стягнення виконавчого збору (основної винагороди) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Євгена Петровича - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе