Ухвала

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 591/6256/17

провадження № 61-2761ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2019 року у складі судді

Шелєхової Г. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Ткачук С. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу культури Сумської обласної ради - Сумського обласного академічного театру драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу культури Сумської обласної ради - Сумського обласного академічного театру драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна (далі - Сумський обласний академічний театр драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивував тим, що з 01 лютого 2008 року він працював на посаді артиста-вокаліста Сумського обласного академічного театру драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна. У листопаді 2016 року директор театру повідомив про необхідність підписання контрактів, в разі не підписання - працівники підлягають звільненню. Таким чином, позивач був змушений підписати контракт, який не містив номера, дати та строку дії. Незважаючи на завіряння директора щодо недопущення звільнення працівників театру по закінченню строку дії контракту, 22 вересня

2017 року він отримав повідомлення про звільнення з 30 листопада 2017 року у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 29 листопада 2016 року.

Посилаючись на те, що він був змушений підписати контракт під загрозою звільнення, а тому його звільнення за закінченням строку дії контракту є незаконним, просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій він просив скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від

18 грудня 2019 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав 10 січня 2020 року, що підтверджується, копією конверту з апеляційного суду.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, вважаю, що причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені відповідними доказами, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

З огляду на зазначене розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 жовтня 2019 року та постанови Сумського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від

23 жовтня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 18 грудня

2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу культури Сумської обласної ради - Сумського обласного академічного театру драми та музичної комедії ім. М. С. Щепкіна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик