Провадження № 22-ц/4808/391/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., ухвалене 11 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 21 грудня 2019 року, у справі за позовомАкціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно заяви б/н від 22 грудня 2017 року відповідачка отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. В порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 16 липня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 20 404,77 грн. З яких: 13 764,03 грн заборгованість за тілом кредиту, 4 501,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 691,84 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 947,85 грн штраф (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини банк просив задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 20 404,77 грн та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 31 серпня 2018 року з кредитної картки відповідача невідомою особою шахрайським способом були викрадені кошти, про що нею одразу ж було повідомлено банк та правоохоронні органи. З огляду на це відсутні підстави для стягнення викрадених коштів, а також відсотків та штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги товариства задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач вчасно повідомила працівників банку про незаконне використання її грошових коштів та нерозголошення своїх персональних даних. Не підтверджено матеріалами справи і того, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. При цьому судом першої інстанції не витребувано з правоохоронних органів інформації щодо розслідування цих обставин. Тому, на думку апелянта, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе позичальник.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рокетська С.В. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів .

ОСОБА_1 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам з огляду на таке.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодилась, що підписанням цієї анкети-заяви вона відповідно до статті 634 ЦК України у повному обсязі приєдналась до Умов та правил АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування (а.с.7).

На підставі вказаної заяви банк відкрив позичальнику картковий рахунок та встановив ліміт кредитних коштів, доступних для її використання.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним договором складає 20 404,77 грн. З них, зокрема: 13 764,03 грн заборгованість за тілом кредиту, 4501,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 691,84 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 947,85 грн штраф (процентна складова). При цьому зі змісту розрахунку вбачається, що станом на 31 серпня 2018 року у неї була відсутня заборгованість за кредитом. Заборгованість у розмірі 20 404,77 грн, яку просить стягнути позивач, розрахована за період з 01 вересня 2018 року по 16 липня 2019 року (а.с.6).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з указаним позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» покликалось на те, що позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого допустила заборгованість.

У відзиві на позов відповідачка зазначала, що 31 серпня 2018 року з її картки внаслідок протиправних дій третіх осіб було списано (викрадено) кошти в розмірі приблизно 5 200,00 грн. Дізнавшись 01 вересня 2018 року про такі шахрайські дії вона відразу зателефонувала до оператора банку. А також звернулася в той же день до Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6 - 9 Положення про порядок емісії платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка.

З`ясовано, що ОСОБА_2 01 вересня 2018 року, відразу як тільки довідалась про зняття кредитних коштів з її рахунку, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з цього рахунку.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що за її заявою 02 вересня 2018 року було відкрито кримінальне провадження №0003255 за частиною першою статті 190 КК України 2001 року. Розпочато досудове розслідування та визнано таку потерпілою (а.с.47, 48).

Це провадження, як встановлено в засіданні апеляційного суду, на даний час не завершено.

19 вересня 2018 року відповідачка направила АТ КБ «ПРИВАТБАНК» претензію, в якій просила повернути безпідставно списані кошти, оскільки не вчиняла жодних дій щодо розпорядженням на списання грошових коштів із рахунку. При цьому зазначала, що 31 серпня 2018 року на банківській карточці № НОМЕР_1 збільшено кредитний рахунок до 6000,00 грн та списано кошти, розмір яких за поясненнями банку становить близько 10 000,00 грн. Шахрайські дії вчиненні в м. Кривий Ріг, без будь-якого паролю-підтвердження чи дзвінка-підтвердження (а.с.50).

Встановивши, що банком не доведено вчинення позичальником дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а ОСОБА_1 , виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач несвоєчасно повідомила товариство щодо незаконного використання картки базуються на припущеннях та спростовуються вищенаведеними обставинами.

Неспроможними є і посилання апелянта про те, що місцевим судом не витребувано з правоохоронних органів інформацію щодо розслідування кримінального провадження, оскільки позивачем клопотання про витребування доказів не заявлялось.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року