22-ц/804/2943/20

Номер провадження 22-ц/804/2943/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Попової С.А.,

за участю секретаря Грішко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2020 року у складі суду Шатілової Л.Г., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні батька з дитиною, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про встановлення графіку спілкування батька з донькою, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 липня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

23 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, про встановлення графіку спілкування батька з донькою.

Короткий зміст рішення та рух справи в суді першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіку зустрічей для участі у вихованні та спілкуванні наступним чином:

-другу та четверту суботу місяця: з 11.00 годин суботи до 13.00 годин, на території за домовленістю сторін, враховуючи думку та стан здоров`я дитини, будь-яких дитячих культурно-розважальних комплексів, а також місцях масового відпочинку: парках, скверах, спортивно-ігрових майданчиках, що знаходяться на території м. Маріуполя у присутності матері - ОСОБА_1 протягом п`яти місяців з дня набрання даним рішенням законної сили;

-другу та четверту суботу місяця: з 11.00 годин суботи до 11.00 годин неділі, на території батька за місцем його фактичного проживання без присутності матері, починаючи з шостого місяця з дня набрання даним рішенням законної сили;

-щорічно в день народження дитини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у дні офіційних свят (Новий рік, Різдво , Пасха) з 10 год.00 хв. до 13 год.00 хв., враховуючи думку та стан здоров`я дитини, без присутності матері , на узгодженій між сторонами території.

04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій зазначила про необхідність доповнення абзацу четвертого постановленого рішення умовою щодо необхідності врахування думки та стан здоров`я дитини у встановленому судом графіку зустрічей ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 ..

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2020 року встановлено графік зустрічей для участі у вихованні та спілкуванні. Але, в частині встановленого графіку, а саме - другу та четверту суботу місяця: з 11.00 годин суботи до 11.00 годин неділі, на території батька за місцем його фактичного проживання без присутності матері, починаючи з шостого місяця з дня набрання даним рішенням законної сили, не зазначено необхідність враховувати думку та стан здоров`я дитини, що на її думку є обов`язковим.

24 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області ухвалено додаткове рішення. Четвертий абзац резолютивної частини викладено в наступній редакції : «другу та четверту суботу місяця: з 11.00 годин суботи до 11.00 годин неділі, на території батька за місцем його фактичного проживання, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері, починаючи з шостого місяця з дня набрання даним рішенням законної сили». В іншій частині відмовлено.

Відмовляючи в частині урахування думки дитини, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду вказаної заяви ОСОБА_3 не досягла віку, в якому вона має достатній рівень розуміння того, що відбувається навколо неї, не може чітко правильно формулювати свою позицію чи погляди, висловити свою думку з приводу відповідної ситуації, тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись із вказаним, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву в повному обсязі та четвертий абзац резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2020 року викласти в наступній редакції: «другу та четверту суботу місяця: з 11.00 годин суботи до 11.00 годин неділі, на території батька за місцем його фактичного проживання, враховуючи думку та стан здоров`я дитини, без присутності матері, починаючи з шостого місяця з дня набрання даним рішенням законної сили».

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту розірвання шлюбу, ОСОБА_2 в присутності доньки вчиняв сімейне насилля над дружиною та неодноразово був притягнений до адміністративної відповідальності. Агресивна, не спокійна поведінка з боку ОСОБА_2 спричинила психічний розлад у дитини, який призвів до необхідності систематичного проходження лікування у дитячого невролога та психолога. Дитячим психологом після психодіагностичного обстеження дитини було встановлено, що між батьком та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина повноцінно не сприймає ОСОБА_2 , як батька. Надано рекомендації щодо кратності зустрічей батька з донькою, в присутності матері (або на відстані) враховуючи вік дитини, стан здоров`я, думку дитини, тобто її бажання за відсутності страхів. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, доброзичливе ставлення батька до дитини, без проявів насилля, врахування її думки, побажань маленької дитини, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження та формування емоційної прив`язаності дочки до батька.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідачка (за первісним позовом) ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, повторно надала заяву про відкладення розгляду справи внаслідок хвороби дитини.

Позивач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що це постійна поведінка відповідача спрямована на затягування розгляду справи.

Відмовляючи в задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія зважає на таке.

Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розгляд справи вже відкладався за клопотанням відповідача, і клопотання про відкладення справи заявлено ним повторно.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для чого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішити спір у відповідному судовому засіданні за наявності доказів, які мають місце в матеріалах справи.

Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі№ 907/425/16 .

Позивач (за первісним позовом) ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване додаткове рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в своєму зустрічному позові заявляла вимоги щодо встановлення графіку побачень ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_3 з урахуванням думки та стану здоров`я останньої.

Відповідач просив частково задовольнити зазначену заяву, так як дитина не досягла віку в якому вона в достатній мірі може усвідомлювати події навколо неї та правильно формулювати свою думку.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine), пункт 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:

по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine), пункт 100).

З аналізу наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо врахування думки дитини, та як на час розгляду справи дитині виповнилось 4 роки, що дає підстави вважати, що дитина ще не досягла віку, в якому вона в достатній мірі може усвідомлювати події навколо неї та правильно формулювати свою думку.

З точки зору Європейського Суду, відмова національних судів заслухати дитину у віці чотирьох років не складає порушення статті 8 Конвенції (справа Maumousseau and Washington v. France № 39388/05 постанова від 06 грудня 2007 року ухвалено ІІІ Секцією).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача (за первісним позовом) про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення заяви у повному обсязі, відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

С.А. Попова