Справа № 466/1232/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа 466/1232/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,-

за участю представника позивача адвоката Бобикайло А.І.,-

у с т а н о в и в:

18.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнено та просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 12379,44гривень, моральну шкоду в розмірі 40 000, 00 грн., стягнути вартість судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Над її квартирою розташована квартира АДРЕСА_2 власниками якої є відповідачі. Відповідачі тривалий період часу недбало ставилися до сантехнічного обладнання у квартирі, внаслідок чого неодноразово заливало її квартиру. Останнє залиття відбулося 27.02.2017 року про що складено відповідний акт. Внаслідок залиття квартири позивачу нанесено матеріальну шкоду, яку відповідачі добровільно не хочуть відшкодувати, тому вона змушена звернутися до суду.

13.03.2019 відповідачі подали відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що заперечують взагалі події залиття квартири відповідачами, оскільки останніми не спостерігалось сторонніх витоків води і у ванній кімнаті, ні в туалеті, а всі сантехнічні прилади справні, а доказів несправності позивачем не надано. Також відповідачі зазначають, що долучені до матеріалів справи акти ЛКП складені з порушенням вимог законодавства та не можуть бути доказами у справі. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 20.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 24.04.2019 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 19.09.2019 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 16.10.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 16.10.2019 заяву ОСОБА_1 від 15.10.2019 року подано в порядку ст.49 ЦПК України залишено без руху.

24.10.2019 представником позивача адвокатом Бобикайло Н.І. усунено недоліки зазначені в ухвалі від 16.10.2019 та подано оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою від 18.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 12.12.2019 року витребувано з Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області інформацію чи здійснювався актовий запис про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 31.01.2020 провадження у справі щодо позовних вимог відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача Бобикайло Н.І. , який діє на підставі ордеру серії ЛВ №045784 від 13.03.2019 року /арк.спр.33/ позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 12.03.2019 подала заяву про розгляд справи у її відсутності /арк. спр.31/.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання призначене 31.01.2020 року не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання ним подано не було.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесу- ального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення №037091 від 22.02.2000).

Власником квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку, яка розташована поверхом вище і розміщена над квартирою позивача є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2017 /арк.спр. 11-12/.

Згідно актів від 01.03.2017 та 02.03.2017 комісії у складі майстрів по експлуатації ЛКП "Балатон 409" вбачається, що мешканцями квартири АДРЕСА_2 було залито квартиру №АДРЕСА_1 та пошкоджено стелю ванної кімнати пл.2.9 кв.м., розміром 1.7м х 0,30м та стеля туалету площею 1,4 кв.м розміром 0,4м х 0,3м. Комісією встановлено, що причиною залиття є несправність сифона під умивальником у ванні кімнаті кв.№ 131 /арк.спр.8,9/.

З висновку експерта №12-19 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 27.08.2019 року, складеного судовим експертом Мельником О.П., вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , яке мало місце 27.02.2017 та 02.03.2017 року була несправність санітарно- технічних приладів у квартирі АДРЕСА_2 . Залиття квартири №АДРЕСА_1 , яке мало місце 27.02.2017 та 02.03.2017 року, могло відбутися внаслідок несправності сантехнічних приладів, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2 . Вартість відновлювального ремонту (розмір завданої матеріальної шкоди) квартири АДРЕСА_1 , проведення якого необхідне для усунення завданих залиттям пошкоджень, станом на час проведення досліджень становить 12379,44грн. /арк.спр.91-100/.

Згідно висновку експерта №22-19 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 05.11.2019 року, складеного судовим експертом Мельником О.П., вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 наявні пошкодження оздоблення квартири після залиття, яке відбулося 02.05.2019 та такі пошкодження виникли у зв`язку з залиттям квартири АДРЕСА_1 з квартири АДРЕСА_2 , які відбулися 02.05.2019, 02.03.2017 та 01.03.2017/арк.спр.147-154/.

Допитана в судовому засідані свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що вона працює майстром ЛКП "Балатон-409" та 03.05.2019 року разом з сантехніком складали акт за адресою АДРЕСА_1 . В результаті огляду встановили факт залиття квартири та склали відповідний акт. При цьому власник квартири АДРЕСА_2 не заперечував, що залиття могло відбутися через несправність сантехнічних приладів.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом, яке міститься в ст.1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно із ч.1ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на надані докази по справі, суд вважає, що позивач довела завдану їй матеріальну шкоду, внаслідок залиття квартири, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, а відповідачі не виконали свого обов`язку щодо доведення відсутності своєї вини у заподіянні шкоди.

Враховуючи наведене, суд вважає, що залиття було спричинено внаслідок недбалого користування сантехнічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_2 , тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну, вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку, що на відповідачів необхідно покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди, спричиненої залиттям у розмірі 12379,44 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідачів позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу неодноразового пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, докладенні додаткових зусиль для організації життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судових витрат, а саме 4200,00 грн. витрат за проведення експертизи, 4000,00 грн. на правову допомогу та 2530,40 судового збору.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 12379,44 грн. внаслідок залиття квартири, 4000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4200,00 грн. витрат за проведення експертизи, 4000,00 грн. на правову допомогу, а всього - 24579,44 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 44 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2530,40 (дві тисячі п`ятсот тридцять гривень 40 коп.).

У решті в задоволенні позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 07.02.2020.

Суддя П. С. Невойт