ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/321/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2159/19 Категорія: на ухвалу Коваль А.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,
за участю секретаряМатюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» адвоката Моспана Віталія Васильовича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного підприємства (ПП) «Центр-Монтаж-Енерго» про зміну формулювання наказу та стягнення частини заробітної плати, визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення вказаного позову до ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Підставами для вжиття заходів забезпечення зазначала те, що керівник підприємства ОСОБА_2 має репутацію недобросовісного підприємця, наразі перебуває під слідством у кількох кримінальних справах. ОСОБА_2 володіє кількома підприємствами, але вони зареєстровані на інших осіб з метою приховання дійсних статків та ухилення від сплати аліментів на малолітніх дітей.

Вважаючи, що керівник ПП «Центр-Монтаж-Енерго», з яким вона перебувала в трудових відносинах, постійно намагається приховати свої доходи, має постійні проблеми з законом, тому, на думку заявниці, існує реальна загроза продажу підприємства, належного йому майна чи ліквідації підприємства, що викликає ризик невиконання рішення в майбутньому.

Зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову, спрямованих проти несумлінних дій відповідача (приховування майна, ліквідація, продаж, знищення та ін.), може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та позбавить можливості стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У заяві просила суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що зареєстровано за ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Заборонити усім державним реєстраторам та нотаріусам проводити державну реєстрацію змін до відомостей про ПП «Центр-Монтаж-Енерго», що містяться в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо рухомого та нерухомого майна, що зареєстровано за приватним підприємством «Центр-Монтаж-Енерго».

Заборонити усім державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) ПП «Центр-Монтаж-Енерго», суду або уповноваженого ними органу щодо припинення ПП «Центр-Монтаж-Енерго», в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації чи ліквідації ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Заборонити усім державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти реєстраційні дій з приводу державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо припинення ПП «Центр-Монтаж-Енерго», в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Заборонити усім державним реєстраторам та нотаріусам здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни розміру статутного капіталу, змін до установчих документів ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що зареєстровано за приватним підприємством «Центр-Монтаж-Енерго» в межах заявлених позовних вимог.

В іншій частині заяви відмовлено.

При цьому, суд вважав достатніми надані позивачем докази на підтвердження доводів про наявність підстав для забезпечення позову, а саме: дві постанови, роздруковані з Єдиного реєстру судових рішень щодо притягнення «ОСОБА_1» до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП.

Враховуючи ціну позову, суд дійшов висновку про накладення заборони на все рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване за приватним підприємством «Центр-Монтаж-Енерго» в межах заявлених позовних вимог.

Ухвала оскаржена представником ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що в ухвалі суду не містяться пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що є недотриманням вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Крім того, всупереч п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява не містить ціни позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Апелянт зазначає, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, апелянт просить її скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу зміни формулювання наказу та стягнення частини заробітної плати, визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

При цьому майнові вимоги позову стосуються стягнення заробітної плати за два дні додаткової відпустки у зв`язку з навчанням в сумі 628 грн. 11 коп., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та 100 000 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ціна не визначена).

Встановлено, що проти позову заперечує роботодавець.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо досудового врегулювання спору.

Серед доказів, якими позивачка підтверджує свої доводи, надано лише дві постанови, роздруковані із Єдиного реєстру судових рішень щодо притягнення «ОСОБА_1» до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП.

За таких підстав, враховуючи господарську діяльність підприємства, ціну заявленого позову, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для обрання в даному випадку такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно підприємства-відповідача в межах заявлених позовних вимог. При цьому самі межі в ухвалі суду не визначені.

Доводи ОСОБА_1 про можливу неспроможність підприємства задовольнити позовні вимоги заявниці не обґрунтовані достатніми та належними доказами, крім того, не є співмірними з заявленими позовними вимогами.

В цій частині колегія суддів погоджується з позицією апеляційної скарги.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі, що при постановленні ухвали суд першої інстанції не вирішив питання про зустрічне забезпечення, колегія суддів визнає такі доводи помилковим за таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.

Виключення з даного правила передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення в двох випадках: якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тому в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення у розумінні статті 154 ЦПК України, а з клопотанням про застосування зустрічного забезпечення до суду першої інстанції відповідач не звертався.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у даній справі є передчасним та необґрунтованим.

Ухвала міськрайонного суду постановлена за неповного з`ясування обставин, які мають значення у справі, з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 та ст. 376 ЦПК України.

Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України остаточний розподіл судових витрат у справі здійснює суд, який вирішує спір по суті.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» адвоката Моспана Віталія Васильовича задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну формулювання наказу та стягнення частини заробітної плати, визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Судді