Справа №720/2732/19
Провадження № 2/720/47/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р. м. Новоселиця

Новоселицький районний суд, Чернівецької області у складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

сторін по справі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ,

- про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

Представик позивача звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів які стягуються з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву мотивує тим, що судовим рішенням Чернівецького апеляційного суду від 08 травня 2017 року визначено аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до повноліття.

На даний час визначена судовим рішенням сума аліментів на утримання сина їй не вистачає, оскільки вона ніде не працює, погіршилось її здоров`я, після перенесеної операції заборонено фізичне навантаження, дитині необхідно фізично розвіватися, потребує додаткових витрат на його утримання.

Матеріальний стан відповідача покращився, він зареєстрований приватним підприємцем, виготовляє столярні вироби, торгує на базарі.

Окрім того Законом України Про державний бюджет на 2020 рік встановлено мінімальний прожитковий мінімум для дитини до 6 років в розмірі2218 грн. в грудні 2019 році..

На підставі викладеного просить суд збільшити розмір аліментів які стягуються з відповідача та у майбутньому стягувати аліменти в розмірі 2500 грн., та понесені нею судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1200 грн..

Ухвалою судді від 08 січня 2020 року відкрито провадження по даній позовній заяві та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 03 лютого 2020 року.

Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву який обґрунтовує тим, що позовні вимоги не визнає з підстав, що його матеріальний стан не покращився, він став інвалідом третьої групи, припинив свою підприємницьку діяльність, на даний час сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, тому його доходи які складаються лише з його пенсії як інваліда не є достатніми для сплати аліментів у збільшеному розмірі.

03 лютого 2020 року представник позивача подала заперечення на відзив та просила суд про виклик сторін в судовому засідання для надання пояснень з приводу заявленого позову та відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та суду додатково пояснила, що в грудні 2019 року вона перенесла операцію на пахову грижу, на даний час тимчасово непрацездатна, крім того її матеріальне становище погіршилось по причині, що відповідач не сплачує аліменти регулярно, за ним постійно існує заборгованість по аліментам, дитина росте та потребує додаткових витрат на її утримання. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, виготовляє вікна та двері на замовлення, також торгує харчовими продуктами на базарі.

Відповідач позов не визнав суду пояснив, що він є інвалідом третьої групи, три раза на рік вимушений проходити лікування в лікарні, багато грошей витрачає на своє лікування, із-за чого був вимушений припинити підприємницьку діяльність. Крім того сплачує аліменти на сина від першого шлюбу в сумі 1000 грн.. але єдиний дохід є його пенсія по інвалідності в розмірі 1600 грн..

Позивачем в обґрунтуванні своїх позовних вимог надано суду рішення Чернівецького апеляційного суду від 08 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, з якої вбачається, що з ОСОБА_5 стягуютья аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на місяць починаючи з 15 травня 2017 року до досягнення повноліття.

З довідки розрахунок заборгованості по аліментам по в/п №54766615 від 18.09.2017 року вбачається, що заборгованість по аліментам ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 станом 19 жовтня 2018 року складає 15684 грн..

З історії хвороби ОСОБА_1 №5742 від 12 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування з діагнозом: Кила середньої лінії живота (видалення пахової грижі).

З наданих відповідачем доказів в обґрунтуванні не визнання заявленого позову судом вбачається, що на підставі рішення ВККС від 23 січня 2020 року ОСОБА_5 визначено третю групу інвалідності загального захворювання терміном до 15 січня 2023 року.

Квитанцією від 13 січня 2020 року та від 17 січня 2020 року ОСОБА_5 сплатив на користь ОСОБА_1 8400 грн. в рахунок погашення суми по аліментам.

З довідки №334 від 22 січня 2020 року з Управління соціального захисту Головного управління соціального захисту вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію як інвалід яка дорівнює 1638 грн. станом на грудень 2019 року.

З довідки №4230 від 20.02.2020 року з Новоселицького ВДВС вбачається, що з ОСОБА_5 стягуються аліменти на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Обставина, що з ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу визнається позивачем, що відповідно до вимог ст..81 ЦПК України не потребує додаткового доказування.

Відповідно до вимог ч.3 та 3 ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст..77 ЦПК України, Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір 30%).

Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1000 грн. до 2500 грн. на дитину щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у твердій грошовій сумі.

Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд з`ясовує матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Суд вважає, що подані позивачем докази про свій стан здоров`я в обґрунтуванні того, що її здоров`я погіршилось суд вважає, що є неналежним доказом з підстав того, що перенесена операція не є складною за своїми медичними ознаками, після її перенесення пройшов тривалий період часу та позивач спроможна працювати, інших доказів в обґрунтуванні заявлених позовних вимог нею не надано.

Отже, оцінюючи у сукупності викладене суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідною заявою, суд вважає, що понесені судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 80, 82, 245, 246, 258-273, 354 ЦПК України, ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , про збільшення розміру аліментів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони можуть ознайомитись з повним мотивованим рішенням суду 29 лютого 2019 року.

Суддя : Вівчар Г.А.