13.11.2020 Справа № 756/5458/16-ц
унікальний № 756/5458/16
провадження № 2/756/77/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічного товариства «Артем Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, ОСОБА_4 про визнання недійсними договору безкоштовного відступлення прав вимоги та похідних від нього договору і угод, визнання незаконними та скасування документів та реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, витребування майнових прав з чужого незаконного володіння, визнання майнових прав сумісною власністю подружжя, поділ майнових прав та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи ПАТ « Артем Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з урахування змін предмету позову просить:

-Визнати недійсними договір відступлення права вимоги № 27 від 30.09.2015р. укладений ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; договір №61 про участь у фонді фінансування будівництва виду А « Столиця-7» від 30.09.2015р., укладений між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_3 ; додаткову угоду №1 від 27.11.2015р.до договору № 61 від 30.09.2015р. проо участь у фонді фінансування будівництва, укладену між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_3 в частині прав ОСОБА_3

-Визнати незаконним та скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Руденка В.О. від 11.02.2016р. про право власності № 13305004, за яким за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м. за АДРЕСА_1 .

-Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

-Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_3

-Здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 шляхом:визнання за ОСОБА_1 права власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

-Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 26.10.2007 року вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2016 шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно та майнові права: кв. АДРЕСА_3 вартістю 1191908,25 грн.; майнові права на кв. АДРЕСА_1 , вартістю 573 286,80грн.; автомобіль легковий універсал-В, марки «Hyundai», модель «Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 644000,00 грн.; автомобіль вантажний малотоннажний тентовий «ГАЗ 33023», д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 98 344,30грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2016розділено майно: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 ; Ѕ частини автомобіля «ГАЗ 33023», д.н.з. НОМЕР_2 , та стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки спільних боргових зобов`язань подружжя в сумі 7614,36 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 , Ѕ частини автомобіля «ГАЗ 33023», д.н.з. НОМЕР_2 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2016р.відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 компенсації 1/2 частки спільних боргових зобов`язань подружжя в сумі 7614,36 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частини автомобіля марки «Hyundai», модель «Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 279 650,00грн. В решті рішення залишено без змін.

Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 були придбані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 2 348 000,00грн., що підтверджується довідкою Управителя фонду фінансування будівництва « Столиця7» виду А-АТ « Артем Банк».

Довідкою ПАТ « Артем Банк» від 16.09.2015року № 19/04-1644/1 підтверджено, що 02.09.2014 на підставі договору про участь у фінансуванні будівництва № 27 укладеного між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_2 , останній набув майнових прав на об`єкт інвестування : чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на об`єкт інвестування за рахунок внесених коштів в розмірі 573 286,80грн.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.07.2014р. № 344 присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 ) ( будівельна адреса АДРЕСА_7 ).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 30.09.2015р. № 27 ОСОБА_2 безкоштовно уступив вимоги по договору про участь у фінансуванні будівництва № 27 від 02.09.2014р. ОСОБА_3

ОСОБА_2 надана копія заяви від 23.09.2015р. від імені позивача про надання згоди чоловіку на відступлення права вимоги на спірну квартиру, яка нібито нею підписана та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.О.

Однак, як стверджує позивач дану заяву вона не підписувала до нотаріуса не зверталася з приводу вчинення будь- якої нотаріальної дії.

11.02.2016 року реєстратором приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О. вчинений запис про право власності номер 13305004, за яким за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином відповідач здійснивши відчуження оплаченого під час перебування в шлюбі об`єкта інвестування без згоди позивача порушив її прав спільної сумісної власності. Зазначила, що в даний час сімейні відносини між ними є напруженими, а тому є потреба визначитись у майнових правах кожного з подружжя, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, зазначили, що квартира придбана за спільні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні наголошували, що квартира придбана за кошти батьків відповідача. Останній уклавши договір про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку за будівельною адресою АДРЕСА_7 , вносив кошти за придбання квартири, які були надані батьками з подальшим їх проживання в даній квартирі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися про дату, місце та час повідомлялися належним чином. До судового засідання надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, проти позовних вимог заперечують.

Представник ПАТ « Артем Банк» до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, яку представника до суду не забезпечив.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав письмові заперечення. Які знаходяться в матеріалах справи.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійовичдо судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, яку представника до суду не забезпечив.

ОСОБА_4 13.07.2018р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи ПАТ « Артем Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та просить суд постановити рішення, яким визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності : 13305042 від 11.02.2016; поділити майно шляхом визнання за ОСОБА_4 Ѕ частину об`єкта нерухомого майна - чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності : 13305042 від 11.02.2016, визнання за ОСОБА_3 Ѕ частину об`єкта нерухомого майна - чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності : 13305042 від 11.02.2016 та стягнути судові витрати з ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що з 21.08.1976року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Їхнім постійним місцем проживання є АР Крим, м. Сімферополь, яке наразі є тимчасово окупованим, іншим житлом не забезпечені. В зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим вони бажали виїхати до м. Києва, тому ОСОБА_2 за їхнім дорученням були надані грошові кошти та на підставі договору №10 від 02.09.2014 про відступлення права вимоги було набуто майнові права на квартиру АДРЕСА_1 за 573 286,80грн.

ОСОБА_1 були відомі мета набуття майнових прав на квартиру та джерело інвестування, 23.09.2015 вона надала згоду у вигляді письмової нотаріально посвідченої заяви на укладання ОСОБА_2 договору відступлення права вимоги на квартиру АДРЕСА_1 .

30.09.2015р. на підставі договору відступлення права вимоги №27 майнові права були відчужені ОСОБА_3 .З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, ОСОБА_4 був вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав заяв про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 ю та її представник в судовому засіданні проти наданого позов заперечили, посилаючись на його необгрутованість.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином. До судового засідання надала заяв про розгляд справи без її участі позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечив, позовні вимоги визнає.

Представник ПАТ « Артем Банк» до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, яку представника до суду не забезпечив.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав письмові заперечення. Які знаходяться в матеріалах справи.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійовичдо судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, яку представника до суду не забезпечив.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

В судовому засіданні встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 26.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб за актовим записом №3755.

Від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2016 шлюб між сторонами розірвано.

02 вересня 2014р. ОСОБА_2 були придбані майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 2 348 000,00грн., що підтверджується довідкою Управителя фонду фінансування будівництва « Столиця7» виду А-АТ « Артем Банк».

Довідкою ПАТ « Артем Банк» від 16.09.2015року № 19/04-1644/1 підтверджено, що 02.09.2014 на підставі договору про участь у фінансуванні будівництва № 27 укладеного між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_2 , останній набув майнових прав на об`єкт інвестування : чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на об`єкт інвестування за рахунок внесених коштів в розмірі 573 286,80грн.

Відповідно до ст.. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва( інвестування) не є правом власності. Оскільки об`єкт будівництва( інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й прав власності на нього.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст.331 ЦК України).

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Позивач ОСОБА_1 просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). |

Вимагаючи збільшення частки майна в спірній квартирі, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач в порушення вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Таким чином в даній частині позовних вимог позов не підлягає задоволенно в зв`язку з тим, що дана квартира на даний час належить третім особам, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, оскільки майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва( інвестування) не є правом власності.Позивачем не надано жодного доказу щодо рівності часток чоловіка і дружини у спільній сумісній власності подружжя в порушення вимог Сімейного кодексу України, тобто на даний час відсутні підстави для відспутлення від засад рівності часток.

Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 30.09.2015р. № 27 ОСОБА_2 безкоштовно уступив вимоги по договору про участь у фінансуванні будівництва № 27 від 02.09.2014р. ОСОБА_3

ОСОБА_2 надана копія заяви від 23.09.2015р. від імені позивача про надання згоди чоловіку на відступлення права вимоги на спірну квартиру, яка підписана та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.О.

Відповідно до ч.1,3 ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода з подружжя має бути підписана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і( або) державної реєстрації має бути нотаріально посвідчена.

В постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 р. у справі №6-7цс15 роз`яснено, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, сторонами не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

11.02.2016 року реєстратором приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О. вчинений запис про право власності номер 13305004, за яким за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.. 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Згідно частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст.182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності.

Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином суд приходить до висновку, що будь-яких конкретних правових доказів, які б давали суду правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, зазначених у позові, позивачами зі своїм представником суду не надали, і судом таких доказів не здобуто.

У зв*язку із наведеним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про визнати недійсними договір відступлення права вимоги № 27 від 30.09.2015р. укладений ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; договір №61 про участь у фонді фінансування будівництва виду А « Столиця-7» від 30.09.2015р., укладений між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_3 ; додаткову угоду №1 від 27.11.2015р.до договору № 61 від 30.09.2015р. проо участь у фонді фінансування будівництва, укладену між ПАТ « Артем Банк» та ОСОБА_3 в частині прав ОСОБА_3 , Визнання незаконним та скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Руденка В.О. від 11.02.2016р. про право власності № 13305004, за яким за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м. за АДРЕСА_1 . Витребування квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_3 , оскільки правові підстави відсутні.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи ПАТ « Артем Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 30.09.2015р. № 27 ОСОБА_2 безкоштовно уступив вимоги по договору про участь у фінансуванні будівництва № 27 від 02.09.2014р. ОСОБА_3 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №536187 від 18.02.2016, на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва виду А « Столиця-7» № 61 від 30.09.2015, додаткової угоди до договору № 61 від 30.09.2015 про участь у фонді фінансування будівництва №1 від 27.11.2015, акту прийому- передачі об`єкту інвестування від 30.11.2015, довідки( виписки)з переліку осіб, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва № 24/05276 від 02.02.2016, довідки про згоду оформлення права власності на об`єкт інвестування № 24/04-1744 від 30.09.2015, довідки № 61 про право довірителя на отримання у власність об`єкта інвестування № 24/05-1746 від 30.09.2015 внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна- чотирьохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статей 317,319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном за власною волею.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено в судовому засіданні власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 136,3 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м. є ОСОБА_3 , оскільки 11.02.2016 року реєстратором приватним нотаріусом КМНО Руденком В.О. вчинений запис про право власності номер 13305004, за яким за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до положень ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4ст. 65 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним і подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна за кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи містяться розписки відповідно до змісту, яких ОСОБА_3 надавала грошові кошти для оплати її майнових прав на квартиру, тобто довела, що спірна квартира була придбана за рахунок її особистих коштів, тому спірна квартира не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та не підлягає поділу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність відмовити в позові.

Керуючись ст. 368 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 65, 70 СК України, ст. ст. ст. ст. 3, 11, 365, 368, 356, 372, 392, 626 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 228, 247, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічного товариства «Артем Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, ОСОБА_4 про визнання недійсними договору безкоштовного відступлення прав вимоги та похідних від нього договору і угод, визнання незаконними та скасування документів та реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, витребування майнових прав з чужого незаконного володіння, визнання майнових прав сумісною власністю подружжя, поділ майнових прав- відмовити.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи ПАТ « Артем Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Луценко