Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 314/5877/16-ц

провадження № 61-3778св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Cімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецької К. В. у виконавчому провадженні № 53165086, скасувати постанови державного виконавця від 29 грудня 2016 року та від 06 лютого 2017 року - про накладення штрафів; від 07 лютого 2017 року - про звернення стягнення суми штрафів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; здійснити поворот виконання постанови державного виконавця від 07 лютого 2017 року.

Скарга на дії державного виконавця мотивована тим, що Вільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у виконавчому провадженні № 53165086 примусово виконується рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року у справі № 314/5877/16-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визначання місця проживання дитини. У зазначеному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено три постанови про накладення штрафів та проводиться стягнення суми штрафів з його заробітної плати, що вважає незаконними, оскільки він не ухилявся від виконання судового рішення; постанова державного виконавця від 07 лютого 2017 року, на підставі якої проводиться стягнення сум штрафів з його заробітної плати, у матеріалах виконавчого провадження № 53165086 відсутня; виконавчий лист Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року № 314/5877/16-ц не містить фінансових зобов`язань; вважав, що державним виконавцем з нього незаконно стягуються кошти.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що старший державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецька К. В. при винесенні постанов діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 судового рішення про відібрання дитини. Неотримання ОСОБА_1 постанов державного виконавця про накладення штрафів та про звернення стягнення суми штрафів на його доходи зумовлено діями скаржника, який відмовився їх отримувати. Суд дійшов висновку, що скаржник не надав доказів неправомірності дій старшого державного виконавця при проведенні виконавчих дій.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року скасовано; визнано незаконними дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецької К. В. у виконавчому провадженні № 53165086 щодо винесення постанов про накладення штрафів та про звернення стягнення суми штрафів на доходи боржника; визнано незаконними та скасовано постанови цього державного виконавця від 29 грудня 2016 року про накладення штрафу, від 06 лютого 2017 року про накладення штрафу; від 07 лютого 2017 року про звернення стягнення сум штрафів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; у решті вимог скарги відмовлено; стягнено з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 352,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у виконавчому провадженні відсутні докази отримання ОСОБА_1 постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про накладення штрафів, та про звернення стягнення суми штрафів на доходи боржника; у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутні відомості про дії, вчинення яких вимагається від ОСОБА_1 .

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року та залишити в силі ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу зВільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріали справи долучалися реєстри на підтвердження отримання ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 20 грудня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, акти державного виконавця про проведення виконавчих дій щодо відібрання дитини, залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції, представників органу опіки та піклування, свідків. Божник не позбавлявся можливості добровільно виконати судове рішення, проте умисно відмовився отримати постанови державного виконавця про накладення штрафів. Суд апеляційної інстанції неправильно застосовав Закон України «Про виконавче провадження».

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).

У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закон № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

ОСОБА_1 оскаржує дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецької К. В. щодо прийнятих у виконавчому провадженні № 53165086 постанов про накладення штрафів на загальну суму 5 100,00 грн та постанови про звернення стягнення суми штрафів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Таким чином, спір у цій справі стосується звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 у рахунок погашення штрафів, накладених постановами державного виконавця (не суду) у виконавчому провадженні, прийнятих під час дії Закону № 1404-VIII.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку, що зазначена скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України 2017 року судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України 2017 року).

За таких обставин ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України 2017 року є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 402, 409, 414, 416 ЦПК України 2017 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик