справа №439/743/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року Бродівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Бунда А.О.

за участю секретаря судового засідання Музичка Л.Т.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лейковського А.М. в

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи адвоката Секртар О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Броди в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення межових знаків, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, де з подальшими уточненнями позовних вимог просить суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,00318 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №051706, шляхом перенесення за власний рахунок частини огорожі довжиною 20.00 м., що складає 50% від загальної довжини огорожі, від поворотної точки «Г» в напрямку точки «А», які позначені на Плані меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №051706, - на територію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок витрат у зв`язку із залученням спеціаліста для проведення відновлення межових знаків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий №:09:001:0045. Дана ділянка згідно даних земельного кадастру та правовстановлюючих документів має ширину зі сторони АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та з протилежної сторони також АДРЕСА_2 , 00 м. Актом обстеження приватних земельних ділянок по АДРЕСА_2 від 23.11.2018 року було встановлено, що земельна ділянка позивача фактично становить 19,30 м. із сторони АДРЕСА_4 , 80 АДРЕСА_5 . з протилежної сторони, та на ній встановлена огорожа з бетонних стовпців власником сусідньої земельної ділянки, який є відповідачем по справі. Добровільної згоди з відповідачем не досягнуто, а тому просить задовольнити позов.

19.06.2019 року відкрито провадження у справі.

15.07.2019 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Секретар О.Л. подано відзив на позовну заяву. Який мотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів про невідповідність фактичних розмірів земельної ділянки позивача розмірам, встановленим рішенням Бродівської міської ради від 24.03.2006 року № 590 та державному акту про право власності на землю, саме з вини ОСОБА_3 та становлення нею огорожі з бетонних стовпців. ОСОБА_1 не надано доказів порушення його прав саме ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

25.10.2019 винесено ухвалу про заміну відповідача та залучення третьої особи. Замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_2 . Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 .

06.11.2019 подано письмове пояснення третьої особи щодо позову. В якому зазначила, що у заяві про зміну предмета та підстав позовних вимог позивач зазначає, що саме ОСОБА_2 захопила частину його земельної ділянки, при подачі позову він добросовісно помилився вважаючи, що ОСОБА_3 захопила частину його земельної ділянки, оскільки після встановлення ОСОБА_3 у 2018 році огорожі його земельна ділянка зменшилася. Крім цього, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.10.2019 року відображено встановлену огорожу ОСОБА_5 , з чого слідує, що саме ОСОБА_2 відбулося захоплення частини земельної ділянки позивача, результатом чого стало зміщення межових знаків суміжних сусідів. Тобто, позивач користується земельною ділянкою ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі. Тому враховуючи дані факти проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - не заперечує, оскільки звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,00318 га, яка належить позивачу, шляхом перенесення огорожі, також сприятиме відновленню порушених прав ОСОБА_3 , як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30.08.2011 року.

06.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лейковський А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та заявах про уточнення до позовних вимог, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що саме ОСОБА_1 був ініціатором встановлення бетонної огорожі між їхніми земельними ділянками. Він особисто разом із своїм батьком вимірював, де саме має проходити огорожа та облаштовував паркан. Позивач вимірював межі земельних ділянок, вона покладалася на те, що він правильно виміряв межі, тому не вчиняла жодних дій, щоб пересвідчитись чи правильно буде встановлено паркан. Підтвердила, що 50% витрат на облаштування даної огорожі понесла саме вона як коштами, так і будівельними матеріалами. Визнає, що парканом частково зайнята земельна ділянка позивача, але вважає, що саме його дії привели до порушень, які він просить усунути в судовому порядку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 та її представник - адвокат Секретар О.Л. в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення позову ОСОБА_1 . Пояснили, що спір з приводу меж земельних ділянок розпочався восени 2018 року, коли ОСОБА_3 хотіла встановити паркан на розмежування земельних ділянок із сусідом ОСОБА_1 . Тоді з`ясувалося, що в ОСОБА_1 менша площа земельної ділянки від тієї, що є закріплена у Державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №051706 від 25.05.2006року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресом АДРЕСА_1 , кадастровий №:09:001:0045. Розмір земельної ділянки становить 0,0800 га (а.с.5).

Згідно даних земельного кадастру та правовстановлюючих документів дана земельна ділянка має ширину із сторони АДРЕСА_6 та з протилежної сторони також 20.00 м.

Сусідами даної земельної ділянки згідно плану земельної ділянки з однієї сторони є ОСОБА_6 з іншої ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №597727 відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресом АДРЕСА_7 , кадастровий №:09:001:0078. Розмір земельної ділянки становить 0,0800 га (а.с.113).

ТзОВ «Ордо Плюс» на замовлення ОСОБА_1 проведено у відповідності відновлення межових знаків на земельній ділянці кадастровий номер :09:001:0045 по АДРЕСА_1 . Згідно акту прийому передачі межових знаків на зберігання від 07.10.2019 встановлено, що ОСОБА_5 встановлено огорожу на відстані 1,59 м від точки «Г», позначеної на плані меж земельної ділянки ОСОБА_1 у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №051706 (а.с.64-65).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків (ст. 152 ЗК України).

Згідно вимог п.»г» ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч.1 ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З пояснень свідків сторін, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні встановлено, що огорожу між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлювали за спільною домовленістю, вкладаючи кошти та несли спільно інші матеріальні витрати. Цей факт в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 також не заперечувала.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що сам позивач винен у неправильності вимірів, що призвело до встановлення огорожі з порушенням меж земельних ділянок, внаслідок чого частина земельної ділянки перейшла у користування ОСОБА_2 , а тому позивач самостійно має привести земельні ділянки до попереднього стану не заслуговують на увагу. ОСОБА_2 як власник земельної ділянки при облаштуванні огорожі між суміжними ділянками повинна була бути зацікавлена у встановленні меж земельної ділянки відповідно до земельно-кадастрової документації та облаштуванні огорожі, враховуючи розміри земельних ділянок та своїми діями попередити встановлення огорожі з порушенням меж земельних ділянок.

Так як в судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , внаслідок встановлення огорожі частково займає земельну ділянку позивача ОСОБА_1 та те, що сторони спільно несли витрати на облаштування огорожі, однак в добровільному порядку відповідач не бажає звільнити частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 шляхом перенесення половини встановленої огорожі, то суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судому засіданні встановлено, що позивачу стало відомо про порушення свого права восени 2018 року, коли постало питання про встановлення огорожі для розмежуванні земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Як пояснила третя особа ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_11 тоді ж з`ясувалося, що в ОСОБА_1 менша площа земельних ділянок від тієї, що є закріплена у Державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 . Зазначене також стверджується актом обстеження приватних земельних ділянок по АДРЕСА_7 від 23.11.2018 року (а.с.9).

За таких обставин суд вважає, що позивач звернувся в суд з позовом в межах позовної давності, тому заява відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності до задоволення не підлягає.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному розгляді справи, зібравши по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути судовий збір в сумі 768.40 грн. та 1500 витрат у зв`язку із залученням спеціаліста для проведення відновлення межових знаків.

На підставі ст.ст.321,391 ЦК України, ст.ст. 106 ч.1, ст.107 ч.1, 152, 158 ч.2 ЗК України, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13,81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину в розмірі 0,00318 га земельної ділянки площею 0,0800 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом перенесення за власний рахунок частини огорожі від поворотної точки «Г» в напрямку точки «А» довжиною 20.00 м., що складає 50% від загальної довжини огорожі, що позначені на Плані меж земельної ділянки Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №051706, - на територію земельної ділянки по АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок витрат у зв`язку із залученням спеціаліста для проведення відновлення межових знаків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_8 .

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_9 .

Третя особа ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживає АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 25 лютого 2020 року.

Суддя А.О.Бунда