Справа № 755/799/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В. П.

за участі секретарів: Краснової І.В., Юдицького К.О., Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2» треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними загальних зборів та рішення загальних зборів та визнання рішення неправомірними, суд, -

учасники справи: позивач: ОСОБА_1 ;

представники позивача : ОСОБА_5 ;

представники відповідача: Гуманенко В.Л.,Писаренко О.О.;

представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 ..

треті особи : ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ «Тичини 16/2» та з врахуванням уточнених позовних вимог просив суд :

Визнати недійсними загальні збори ОСББ «Тичини 16/2» від 1 лютого 2014 року.

Визнати рішення викладені в протоколі №18 від 01.02.2014 р. загальних зборів співвласників ОСББ «Тичини 16/2», а саме затвердження внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі : 4.20 грн. /м.кв. загнальної площі ( при несвоєчасній оплаті та наявності заборгованості на 1- ше число наступнорго місяця);

3,82 грн./м.кв. загальної площі ( при відсутності заборгованості на 1 - ше число наступного місяця ) - недійсними.

Визнати дії ОСББ «Тичини 16/2» щодо встановлення для співвласників розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3,82 грн. неправомірними.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 1 лютого 2014 року відбулися загальні збори співвласників ОСББ «Тичини 16/2», що були проведені головою правління ОСББ «Тичини 16/2» ОСОБА_7 в порушення вимог статуту ОСББ та вимог чинного законодавства, та вказані збори оформив рішенням та протоколом №18 від 1 лютого 2014 року.

Позивач вваажє, що вказані збори та рішення, що були прийняті на даних зборах є незаконними, так як на зборах не було відповідного кворуму , так як відповідно до протоколу №18 від 1.02.2014 р. на час проведення зборів в будинку наявні 270 співвласників ОСББ, що складає 267,26 голосів, а були присутні 38 співвласників та їх представників ( 38,83 голоси) і ще 62 співвласники були представлені на зазначених зборах своїми представниками на підставі довіреностей, всього було 105,5 голосів, тобто на оспорюваних зборах було присутні менше ніж 50 відсотків членів ОСББ, тобто був відсутній кворум.

Але в порушення норм чинного законодавства голова правління провів вказані вище збори, зазначивши при цьому, що вказані збори проводяться як повторні, порушивши при цьому п.п. 5.3; 5.4 Типового Статуту та п.п. 9.4, 9.5 Статуту ОСББ «Тичини 16/2» та оспорювані рішення були прийняті не правомочними рішеннями зборів ОСББ.

Також в своїй заяві позивач посилається на те, що голова правління ОСОБА_7 не надає відповіді на запити, що направляються йому як голові правління ОСББ та не надає рішення та протоколи зборів, не звітує перед зборами ОСББ про фінансову діяльність та безконтрольно витрачає кошти ОСББ що стало підставою звернення членів ОСББ «Тичини 15/2» з позовами до ОСББ та у відкритті кримінальних проваджень.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві та в уточнені до позову, наполягаючи на тому, що загальні збори ОСББ «Тичини 16/2» , що були проведені 1 лютого 2014 року є неправомочними, так як на даних зборах був відсутній кворум та на них не повинні були прийматися будь - які рішення та вказані збори були проведені всупереч чинному законодавству та не були повторними, як стверджують представники відповідача, а 18.01.2014 року ніякі збори ОСББ «Тичини 16/2» не проводилися, тому що про проведення вказаних зборів членів ОСББ ніхто не повідомляв, протокол зборів не вівся, в зв`язку з чим твердження представників відповідача та самого ОСОБА_7 що збори членів ОСББ спочатку були призначені на 18.01.2014 року та які не відбулися в вз`язку з відсутністю кворуму, а 14.02.2014 року були проведені повторні збори членів ОСББ не відповдають дійсності.

Представники відвідача ОСББ «Тичини 16/2» в судовому засіданні заперечували щодо задоволення в позову обсязі, надавши до суду свої заперечення на позов,обгрунтовуючи це тим, що твердження, які викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оспорювані збори та рішення що були прийняті на зборах членів ОСББ «Тичини 16/2» були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства та Статуту ОСББ, а саме те, що 1.02.2014 року були проведені повторні позачергові збори, так - як 18.01.2014 року збори членів ОСББ не відбулися у зв`язку з відсутністю кворуму.

Про преведення зборів сповіщалися всі члени ОСББ за допомогою відповідних повідомлень, а також за допомогою консєржів , але вказані збори не відбулися у зв`язку з відсутністю кворуму, хоча деякі члени ОСББ, в тому числі представник третьої особи ОСОБА_6 та позивач були присутні в залі де мали б відбутися збори ОСББ, але не пройшли відповідну реєстрацію в зв`язку з чим було вирішено правлінням проведення нових позачергових зборів у відповідності до п.п 9.5 Статутту ОСББ «Тичини 16/2» на 1.02.2014 року.

Проведення вказаних зборів в стислі терміни було викликано відповідними змінами до законодавства та необхідністю внесення відповідних змін до документів ОСББ.

Оспорювані збори та рішення були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства та оспорювані рішення були прийняті в інтересах ОСББ, а обставини на які посилається позивач та його представник як обгрунтування позовних вимог не грунтуються на вимогах закону. Позивач та декілька членів ОСББ, що входять до так званої ініціативної групи звертуються до суду з аналогічними позовами про скасування тих чи інших рішень та визнання зборів ОСББ недійсними в противагу позовам ОСББ «Тичини 16/2» відповідно до яких ОСББ звернулося до суду, в тому числі і до позивача, щодо стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Представник третьої особи Сорокін А.К. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, надавши до суду письмові пояснення, але при цьому визнав той факт, що він був присутній в приміщенні кінотеатру 18.01.2014 р. де мали б відбутися збори ОСББ «Тичини 16/2», але реєстрації не проходив, так - як його ніхто не повідомляв про проведення даних зборів.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувалаи щодо задоволення позову, підтримавши позицію представників відповідача. Вказуючи на те, що оспорювані збори були проведені та рішення , щ обули прийняті на вказних зборах, були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації.

Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами (ч.1 ст. 4 вказаного Закону).

Цим Законом передбачена можливість вирішувати спірні питання в судовому порядку.

Так, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

ОСББ «Тичини 16/2» зареєстровано Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 30 травня 2001 року та на день виникнення спірних правовідносин діяло на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого Протоколом загальних зборів ОСББ «Тичини 16/2» № 12 від 29 березня 2008 року (Т. 2 а.с.56-69).

На даний час ОСББ «Тичини 16/2» діє на підставі Статуту

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», в редакції від 18.11.2012 р. чинній на час прийняття спірного рішення, у статуті має бути визначено таке: порядок скликання та проведення загальних зборів.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Частиною 12 цієї ж статті визначено, що кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Таким чином, скликання та проведення загальних зборів має провадитись на підставі ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та вимог Статуту.

У відповідності до п.п. 9.1, 9.2 Статуту ОСББ «Тичини 16/2» (нова редакція), затвердженого Протоколом загальних зборів ОСББ «Тичини 16/2» № 12 від 29 березня 2008 року, органами управління об`єднання є загальні збори його членів і Правління об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів. Кожний член об`єднання на загальних зборах має кількість голосів, пропорційну розміру загальної площі квартир, житлових і нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Згідно із п. 9.4 Статуту повідомлення про проведення загальних зборів членів об`єднання надсилається в письмовій формі і вручається кожному члену об`єднання під розпис або шляхом поштового відправлення за їх адресою. Повідомлення надсилаються не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати проведення загальних зборів.

За п. 9.5 вказаного Статуту загальні збори членів об`єднання є чинними, якщо на них присутні члени об`єднання, які мають більше ніж 50 відсотків голосів. Рішення загальних зборів членів приймаються більшістю (в 2/3 голосів від загальної кількості голосів) членів об`єднання, які присутні на загальних зборах. У разі відсутності кворуму для проведення загальних зборів Правління визначає нову дату і час їх проведення, про що членам об`єднання надається додаткова інформація. Нові збори призначаються не раніше і не пізніше 30 днів з моменту рішення попередніх зборів, які не відбулися, і є чинними, якщо присутні на них мають не менше 30 відсотків голосів. На таких зборах рішення приймаються більшістю ѕ голосів присутніх членів об`єднання.

Згідно із п. 9.12 керівництво поточною діяльністю об`єднання здійснює його Правління. Воно має право приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання за виключенням тих, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам.

За п. 5.1 Статуту членами об`єднання можуть бути фізичні та юридичні особи - власники квартир, житлових або нежитлових приміщень у житловому будинку, а якщо об`єкти перебувають у спільній сумісній власності або у спільній частковій власності - уповноважені власники. Наймачі та орендарі приміщень не можуть бути членами об`єднання.

Відповідно до протоколу №88 засідання Правління ОСББ «Тичини 16/2» від 10.12.2013 р. ( а.с. 217 т.1) було вирішено проведення позачергових зборів членів ОСББ «Тичини 16/2» 18 січня 2014 року.

Також відповідно до протоколу засідання Правління ОСББ «Тичини 16/2» №90 від 23 січня 2014 року було вирішено проведення повторний позачергових зборів членів ОСББ «тичини 16/2 на 1 лютого 2014 року ( а.с.218 т.1).

Про провдення вказаних вище зборів ОСББ повідомлялися власники квартир та нежитлових помешкань та члени ОСББ «Тичини 16/2», що також підтверджується відповідними актами та оголошеннями та проектом рішення загальних зборів ( а.с.41-46 т.2).

Із протоколу № 18 загальних звітних зборів членів ОСББ «Тичини 16/2» від 1.02.2014 р. убачається, що загальна кількість членів ОСББ складає 270, що відповідно складає 267,36 голосів.

Присутні сього 100 учасники зборів, із них 38 (38,83 голоси) власників - членів ОСББ або їх представники та 62 (66,71 голоси) - за довіреністю, що разом складає 105,5 голосів.

Було запропоновано провести збори, як повторні згідно із Статутом ОСББ, тоді для кворуму достатньо 30% від загальної кількості голосів (80,18 голосів), у зв`язку з чим проведено голосування, на якому «за» проголосували одноголосно. ( а.с.164 т.2)

За результатом проведених загальних зборів прийнято ряд рішень: 1. Затверджено нову назву платежів для покриття витрат ОСББ - внески на утримання будинку та прибудинкової території ( «за» 97,332 голоси; проти 8.168 голоси);

Затвержено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі : 4.20 грн./ м.кв. загальної площі ( при несвоєчасній оплаті та наявність заборгованості на 1 число наступного місяця) та 3,82 грн./м.кв. загальної площі ( при відсутності заборгованості на 1 число наступного місяця ( «за» 91,126 голоси; «проти» 13,934 голоси; «утрималися» 0.44 голоси.)

Оспорюючи дійсність проведення загальних звітних зборів ОСББ «Тичини 16/2» від 1 лютого 2014 та рішення, викладені в протоколі № 18 від 1 лютого 2014 року загальних зборів співвласників ОСББ «Тичини 16/2», сторона позивача посилається на те, що на вказаних зборах не було кворуму.

Процесуальний закон містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому за змістом статей 4, 265 Цивільного процесуального кодексу України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

У розумінні приписів ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що позивач оспорює загальні збори та рішення загальних зборів, саме на позивача відповідно до вимог статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України покладається обов`язок обґрунтування та доказування не лише порушень вимог закону, на які він посилається, а тієї обставини, що оспорювані збори та оспорюване рішення порушують його право або цивільний інтерес.

За п. 9.17 Статуту голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів ОСББ.

14 травня 2016 року відбулися загальні збори співвласників ОСББ «Тичини 16/2», що були оформлені протоколом № 20. ( а.с. 252 т.1) Відповідно до вказаного протоколу загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку: 270 осіб; загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку: 28 563,8 кв.м; у зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласники в кількості 12 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 1 542,3 кв.м; у письмовому опитуванні взяли участь особисто та/або через представників співвласники в кількості 132 особи, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку загальною площею 14 948,9 кв.м.

Вбачається, що загальними зборами співвласників ОСББ «Тичини 16/2» від 14 травня 2016 року прийнято рішення, серед іншого, затвердити звіт правління за 2014 р., який перевірений і погоджений без істотних зауважень ревізійною комісією ОСББ «Тичини 16/2» (висновки ревізійної комісії від 20.03.2015) у складі: 4) звіту про отримання й використання коштів фонду ремонту й оснащення (далі - ФРіО): доходи в сумі 652 446 грн, витрати в сумі 819 604 грн.

Також, загальними зборами співвласників ОСББ «Тичини 16/2» від 14 травня 2016 року, що оформлені протоколом № 20, прийнято рішення затвердити рішення загальних зборів ОСББ «Тичини 16/2» в тому числі і від 01.02.2014, як правомірне і прийняте та фактично виконані для реалізації прав та інтересів його членів, включаючи осіб пільгових категорій, з дня їх прийняття. Зобов`язати правління заперечувати в судах проти позовів про визнання недійсними вказаних рішень.». Голосування на зборах щодо цього питання порядку денного не проводилось, голосування проведено в порядку письмового опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах, протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Підсумки голосування: «за» - 52,90% співвласників, загальна площа квартир та нежитлових приміщень яких становить 15 111,4 кв.м; «проти» - 3,26% співвласників, загальна площа квартир та нежитлових приміщень яких становить 930,8 кв.м; «Утримались» - 8,10% співвласників, загальна площа квартир та нежитлових приміщень яких становить 2 313,9 кв.м.

За нормою ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За п. 9.9 Статуту від 2008 року рішення, прийняті загальними зборами, є обов`язковими для всіх членів об`єднання, в тому числі для тих, що не брали участі у голосуванні, крім випадків, коли ці рішення суперечать чинному законодавству та зачіпають майнові інтереси членів об`єднання, які не брали участі у голосуванні.

Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (п. 9.9 Статуту в ред. 2008 р.).

Із викладеного убачається, що рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Тичини 16/2» від 14 травня 2016 року, оформленим протоколом № 20, не лише затверджено звіт правління за 2014 р., який перевірений і погоджений без істотних зауважень ревізійною комісією ОСББ «Тичини 16/2» (висновки ревізійної комісії від 20.03.2015), а також затверджено всі попередні рішення загальних зборів ОСББ «Тичини 16/2» іоформлені протоколами в тому числі і № 18 від 01.02.2014 р.

Вказане рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Тичини 16/2» від 14 травня 2016 року не оскаржене та є чинним, що, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання загальних звітних зборів ОСББ «Тичини 16/2» від 1 лютого 2014 року та рішень, викладених у протоколі № 18 від 1 лютого 2014 року загальних звітних зборів співвласників ОСББ «Тичини 16/2», недійсними, оскільки оспорюване позивачем рішення загальних зборів ОСББ «Тичини 16/2» оформлене протоколом №18 не тільки схвалене вищим органом управління ОСББ, але й фактично виконане, про що свідчить звіт правління за 2014 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.. 80 ЦПК України).

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у позові ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2» про визнання недійсними загальних зборів.

Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України .

Вирішуючи питання стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із такого.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України).

Правовий аналіз договірним правовідносинам, які стосуються надання правової допомоги та сплати в порядку компенсації гонорару адвоката, детально викладено постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, в якій вказується, зокрема таке.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Убачається, що стороною відповідача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правничої допомоги № 29/2 від 29.02.2016 р. ( а.с.248 т.1), та рахунки від 29 лютого 2016 р. з квитанціями щодо оплати за юридичні послуги ( а.с.125-127 т.1) то вбачається, що витрати були понесені відповідачем в розмірі 30 тис. грн. за надання юридичних послуг як в рамках крмінальних проваджень так і в рамках інших цивільних справ та надання юридичних послуг не були розмежовані та не зазначено які саме послуги та їх вартість була надана адвокатом саме в рамках даної справи.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача ОСББ «Тичини 16/2» витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 385 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 137, 141, 209, 210, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тичини 16/2» треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними загальних зборів та рішення загальних зборів та визнання рішення неправомірними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 січня 2020 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , адерса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСББ «Тичини 16/2» : м.Київ, пр - т Тичини, буд.16/2 ідентифікаційний код 25980637.

Треті особи : ОСОБА_2 , прож.: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 , прож.: АДРЕСА_4

ОСОБА_4 , прож.: АДРЕСА_5 .

Суддя: