ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3280/19
Провадження № 22-ц/4820/486/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Бондаря О.О. від 19 грудня 2019 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року позивач, звертаючи в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що з 2004 року працює на посаді вчителя фізкультури Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області. Як офіцера запасу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2018 року № 244 позивача прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти 308 окремого інженерного батальйону 48 інженерної бригади головного управління оперативного забезпечення ЗСУ, ВОС- 1010003.
Між позивачем та Міністерством оборони України укладений контракт на проходження військової служби на 2 роки, а в разі настання особливого періоду - і понад встановлений строк контракту, відповідно до вимог п.2 ч.9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області № 110-к від 28.11.2018 року позивача звільнено з роботи з посади вчителя фізкультури з 28 листопада 2018 року в зв`язку з вступом на військову службу за контрактом згідно ст. 36 п. 3 КЗПП України.
Вважає, що звільнення є незаконним, оскільки суперечить вимогам ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України.
Про своє звільнення він дізнався лише 21.04.2019 року, з відповіді управління Держпраці в Хмельницькій області щодо причин невиплати йому середнього заробітку за місцем роботи і період проходження військової служби.
Тому просив поновити його на посаді вчителя фізкультури Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.11.2018 року по день прийняття рішення судом.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя фізкультури Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області.
Стягнуто з Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92556 гривень.
Рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 7713 гривень звернуто до негайного виконання.
Стягнуто з Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області на користь держави судовий збір в сумі 925,56 грн.
Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя фізкультури Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області звернуто до негайного виконання.
В апеляційній скарзі Кам`янець-Подільський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалити нове про відмову у позові. Вказує, що ОСОБА_1 пропущено місячний строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки своє звільнення ним було оскаржено в судовому порядку через 6 місяців 20.05.2019 року. На думку апелянта, суд безпідставно поновив пропущений строк звернення до суду і не врахував, що ОСОБА_1 був на роботі в день звільнення, ознайомився з наказом про звільнення, відмовився від отримання трудової книжки, з ним проведено розрахунок у день звільнення, що підтверджується доказами. У позивача не було непереборних обставин, які б перешкоджали оскаржити своє звільнення вчасно.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що позивач з 2004 року працював на посаді вчителя фізкультури Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області.
Наказом Міністра оборони України № 638 від 08.10.2018 року ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено командиром інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти 308 окремого інженерного батальйону 48-ї інженерної бригади ГУОЗ ЗСУ та укладено з ним відповідний контракт на строк два роки.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.11.2018 року № 244 позивача прийнято на посаду командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.
Наказом Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області № 110-к від 28.11.2018 року позивача звільнено з роботи з посади вчителя фізкультури з 28 листопада 2018 року в зв`язку з вступом на військову службу за контрактом згідно ст. 36 п. 3 КЗПП України.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який був прийнятий на військову службу за контрактом під час дій особливого періоду, звільнений незаконно, при цьому йому не було направлено копію наказу про його звільнення, повідомлення про необхідність забрати трудову книжку, і перебуваючи на військовій службі в особливий період, він не мав можливості своєчасно звернутися до суду, тому строк звернення до суду з позовом слід поновити.
Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність підстав для поновлення цього строку є безпідставними.

Так, відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Аналогічну норму містить стаття 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Суд першої інстанції правильно встановив, що звільнення позивача, який прийнятий на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, суперечить положенням ч.3 ст. 119 КЗпП України, а отже, є незаконним і порушує трудові права позивача.
Обговорюючи питання дотримання строку звернення до суду, встановленого законом, апеляційний суд приймає до уваги таке.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Отже, за змістом наведеної норми права початок перебігу строку у справах про звільнення закон пов`язує виключно з днем вручення працівнику копії наказу про звільнення або з днем видачі йому трудової книжки.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вручення позивачу копії наказу про його звільнення.
Відсутні також докази видачі позивачу у зв`язку зі звільненням належно оформленої трудової книжки.
При цьому копія наказу № 110-к від 28.11.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади (а.с.47) не містить запису про ознайомлення ОСОБА_1 з цим наказом.
Згідно з копією акта від 28.11.2018 року, складеного заступником начальника ліцею ОСОБА_2 , завідувачем відділу кадрів ОСОБА_3 та головою профкому ОСОБА_4 (а.с.60), ОСОБА_1 відмовився отримати трудову книжку в зв`язку зі звільненням.
Разом з тим, як встановлено апеляційним судом зі змісту аудіозаписів, зроблених позивачем за допомогою мобільного телефону 28.11.2018 року та 29.11.2018 року (CD-диск № 2, а.с. 76), достовірність змісту яких підтверджує сторона відповідача, позивач у ці дати лише обговорює з завідувачем відділу кадрів, керівником ліцею наслідки прийняття його на військову службу, на висловлений намір його звільнити вказує на відсутність підстав для цього, посилаючись на ч.3 ст. 119 КЗпП України, обов`язок ліцею виплачувати йому середній заробіток за рахунок коштів державного бюджету. У розмові з керівником ліцею 29.11.2018 року останній стверджує, - якщо будуть кошти виділятися, то будуть виплачуватися ОСОБА_1 . Жодної мови про прийняття наказу про звільнення позивача 28.11.2018 року, як і вимоги до ОСОБА_1 отримати трудову книжку нема.
Зміст цих розмов цілком спростовує достовірність даних, викладених в акті про відмову позивача отримати трудову книжку, а також показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Отже, за відсутності доказів вручення копії наказу про звільнення позивачу та видачі трудової книжки апеляційний суд констатує, що перебіг місячного строку звернення до суду не розпочався відповідно до ст. 233 КЗпП України, а відтак, не сплинув на час звернення позивача в суд з цим позовом.
Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, помилково вважав, що строк звернення до суду пропущено позивачем і його слід поновити, проте це не вплинуло на правильність висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.
За змістом статті 234 КЗпП питання поновлення цих строків суд має обговорити лише в разі їх пропуску, а відтак твердження апелянта щодо пропуску строку звернення до суду з неповажних причин є безпідставним.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Кам`янець-Подільського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.02.2020 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко