Провадження №2/760/2165/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Шпори М.М.

представника позивача- Храновського В.М.

представника відповідача- Кубрака О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства »ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 884, 40 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 23 червня 2016 року 3 059 585, 38 гр.

При зверненні до суду посилається на те, що 19 липня 2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір №МL-004/199/2007.

У відповідності до ч. 2 п. 1.1. Кредитного договору банк у порядку, передбаченому цим Договором, надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому Договорі.

Банк виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором, та надав відповідачу кредит в розмірі 125 000,00 дол. США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 4,49% + FIND (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Відповідно до п. 1.5.1. ст. 1.5. частини №2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

В порушення умов договору кредит та відсотки за користування ним відповідачем не погашаються, як і інші обов`язкові платежі за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1.3.1 Додаткового договору № 1 від 19 червня 2014 року до Кредитного договору у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, понад 30 календарних днів,сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору, в зв`язку з чим зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному обсязі та в строки відповідно до п.п.2.1.3.2 цього Додаткового договору.

Згідно п. 2.1.3.2 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору, незважаючи на інші положення Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за Кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

05 лютого 2016 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором, проте станом на дату подання позовної заяви вимога виконана не була.

Станом на 23 червня 2016 року заборгованість останнього за Кредитним договором № 1 складає 122 884,40 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 23 червня 2016 року 3 059 585,38 гр., з яких:

- 102 197,58 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 23 червня 2016 року 2 544 523, 32 гр. - заборгованості за кредитом;

- 20 686,82 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 23 червня 2016 року 515 062,06 гр. - заборгованість по відсоткам.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Не заперечуючи укладення кредитного договору та додаткового договору, в той же час посилається на те, що банком невірно нарахована сума заборгованості та відсотки за користування кредитними коштами.

Зазначає, що пунктом 2.1.3. Додаткового договору № 1 від 19 червня 2014 року до Кредитного договору № ML-004/199/2007 від 19 липня 2007 року сторони визначили умови дострокового виконання боргових зобов`язань, зокрема встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних дні - позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж по тілу кредиту було здійснено 13 травня 2014 року, а тому в силу дії пункту 2.1.3. Додаткового договору № 1 від 19 червня 2014 року строк повернення кредиту наступив 16 серпня 2014 року.

05 лютого 2016 року позивачем була спрямована вимога №12-4-10/563 про повернення заборгованості за кредитним договором, яку відповідач отримав 11 лютого 2016 року.

Станом на 24 листопада 2015 року заборгованість становила 115 467,56 дол. США, з яких: 102 197,58 дол. США - залишок по тілу кредиту, а 13 269,98 дол. США - заборгованість по відсотках.

При зверненні до суду 20 липня 2016 року позивачем було подано позов про стягнення вже іншої суми заборгованості, а саме - 122 884,40 дол. США, з яких 102 197, 58 дол. США - залишок по тілу кредиту, а 20 686,82 дол. США - заборгованість по відсотках.

Зазначає, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тобто після 16 серпня 2014 року позивач не міг нараховувати проценти за користування кредитом.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем був укладений Кредитний договір №МL-004/199/2007.

Відповідно до частини №1 договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 125 000, 00 доларів США з датою його остаточного повернення 19 липня 2027 року.

Пунктом 2 даної частини визначено порядок погашення кредиту, а саме: 19 числа кожного календарного місяця.

Відповідно до пункту 2 даної частини кредит був наданий із встановленням плаваючої відсоткової ставки 4,49% + FIND (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

19 червня 2014 року між сторонами був укладений Додатковий договір № 1 до Кредитного договору №МL-004/199/2007.

/ т. 1; а.с. 14 - 17; 23 - 27 /

Відповідно до п. 1.5.1. ст. 1.5. частини №2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором.

Судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що відповідач перестав виконувати умови договору з 13 травня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1.3.1 Додаткового договору № 1 від 19 червня 2014 року до Кредитного договору у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарних дні позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору, в зв`язку з чим зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному обсязі та в строки відповідно до п.п.2.1.3.2 цього Додаткового договору.

Згідно п. 2.1.3.2 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору незважаючи на інші положення Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та/чи інших зобов`язань за Кредитним договором.

При цьому зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

05 лютого 2016 року відповідачу була направлена вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором №МL-004/199/2007, вих. №12-4-10/563.

Представник відповідача зазначила, що відповідач отримав вказану вимогу 11 лютого 2016 року.

/ т. 1; а.с. 11 - 12 /

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Згідно ч.2 даної статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Порушенням зобов`язання, з точки зору ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача станом на 23 червня 2016 року становить 122 884,40 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ 3 059 585,38 гр., з яких:

- 102 197,58 дол. США, що еквівалентно 2 544 523, 32 гр. - заборгованість за кредитом;

- 20 686,82 дол. США, що еквівалентно 515 062,06 гр. - заборгованість по відсоткам.

На підтвердження суми заборгованості представник позивача надав до суду виписку з особового рахунку відповідача за період з 19 липня 2007 року по 18 листопада 2016 року та розрахунок заборгованості станом на 23 червня 2016 року.

/ т. 1; а.с. 60 - 119; т. 2; а.с. 43 - 47 /

Враховуючи заперечення проти позову представника відповідача ухвалою суду від 03 липня 2017 року в справі була призначена судова економічна експертиза, висновки якої надійшли до суду 01 лютого 2018 року.

Ухвалою суду від 03 травня 2018 року за клопотанням представника позивача в справі була призначена додаткова судова економічна експертиза, висновки якої надійшли до суду 29 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача була призначена додаткова судова економічна експертиза, висновки якої надійшли до суду 19 грудня 2019 року.

З висновків першої та другої експертизи вбачається, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ПАТ «ОТП Банк» не відповідає фактичній сплаті відповідачем грошових коштів по Кредитному договору № ML-004/199/2007 від 19 липня 2007 року та Додатковій угоді № 1 від 19 червня 2014 року.

Встановити чи правильно нараховані розмір заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування коштами не видається можливим.

У третьому ж висновку зазначено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ПАТ «ОТП Банк» відповідає фактичній сплаті відповідачем грошових коштів по Кредитному договору № ML-004/199/2007 від 19 липня 2007 року, його частин та додатків, а також Додаткового договору № 1 до вказаного кредитного договору, його частин та додатків.

/ т. 1; а.с. 196 - 207; т. 2; а.с.3 - 13; 85 - 94 /

Окрім проведення даних експертиз та в зв`язку з клопотанням представника відповідача про призначення повторної експертизи в судовому засіданні 31 серпня 2020 року прийнята участь експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Б. Борисенко, якій представником відповідача були вручені письмові запитання.

Відповіді на вказані запитання надійшли до суду 15 вересня 2020 року, в яких були надані роз`яснення розбіжностям у висновках експертиз, які призначалися ухвалами суду 03 липня 2017 року, 03 травня 2018 року та 08 квітня 2019 року.

Так, експертом зазначено, що основною причиною неможливості надання висновку експерта на друге питання ухвали суду від 03 травня 2018 року була відсутність в матеріалах, наданих на дослідження, графіків погашення боргу, що унеможливлювало перевірити правильність нарахованого ПАТ «ОТП Банк» розміру заборгованості як по тілу кредиту, так і по відсотках за користування кредитними коштами.

Другою причиною була «згорнута» форма розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 23 червня 2016 року, яка унеможливлює співставити відображені в ньому дані з даними виписок банку, оскільки розрахунок банку є неконкретизованим та містить обмежені дані.

Що стосується різних висновків, зазначила, що в кожному з висновків є розділ «ВСТУП», в якому детально розписані надані на дослідження документи (у тому числі додатково надані), і в кожному окремому випадку цей перелік був різний.

Об`єкти дослідження при проведенні первинної експертизи, першої додаткової експертизи були відмінними від об`єктів дослідження при проведенні другої додаткової експертизи.

Письмовими відповідями експерт надав чіткі роз`яснення та розгорнуті відповіді на поставлені представником відповідача питання, які стосувалися висновків проведених експертиз.

/ т. 2; 172 - 181 /

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Оцінивши три висновки експерта за результатами проведення судової експертизи в сукупності з наданими сторонами доказами, а також письмові відповіді експерта на поставлені питання, суд не вбачає обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неповноту або неправильність вказаних висновків чи суперечність їх іншим матеріалам справи або доказам сторін.

Зокрема, даний висновок повністю узгоджується з наданими представником позивача та дослідженими судом доказами в справі, які підтверджують наявність заборгованості за умовами договору в приведеному в позові розмірі.

Заперечуючи проти позову та сумніваючись у правильності розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, будь-яких доказів, які б спростовували приведену в ньому суму, представник відповідача не надав, не заперечуючи при цьому невиконання останнім умов договору з травня 2014 року.

Суд враховує, що відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, суд приходить до висновку про доведеність позивачем суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 102 197, 58 дол. США та її стягнення з відповідача на користь банку.

Що стосується стягнення заборгованості по відсотках, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1.5.1 договору сторони погодили поверенння кредиту та сплату відсотків у межах кредитування до 19 липня 2027 року шляхом внесення щомісячних платежів.

05 лютого 2016 року в зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору йому була направлена претензія про дострокове повернення кредиту та процентів за користування коштами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року в справі №175/4753/15-ц припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача процентів до моменту пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту, в розмірі 20 561, 75 доларів США.

Судом також встановлено, що предметом позики була іноземна валюта - долари США.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Звертаючись до суду, позивач зазначив суму заборгованості в валюті кредиту - доларах США, привівши її еквівалент у гривні за курсом НБУ на момент проведення розрахунку.

Представник позивача в судовому засіданні просив стягнути заборговану суму відповідно до умов договору - в доларах США.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 45 847, 07 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 192, 525-526, 533,610-611, 626-629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / / на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» / 01601 м. Київ вул. Жилянська, 43, / 102 197, 58 доларів США заборгованості по кредиту та 20 561, 75 доларів США заборгованості по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / / на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» / 01601 м. Київ вул. Жилянська, 43, / 45 847, 07 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва