Справа № 567/1333/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Бойко Т.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Острог цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Острозька районна державна адміністрація Рівненської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якому просить усунути йому перешкоди у користування та розпорядженні майном, шляхом визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

У вказаному вище житлі, зареєстровані, але не проживають відповідач - ОСОБА_4 , та відповідач ОСОБА_5 , який жодного дня не проживав у будинку.

Зазначаючи, що реєстрація відповідачів створює йому значні незручності, як власнику житла, оскільки він позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, просить позов задовольнити.

22.11.2019 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердив, а представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, в якому зареєстровані ОСОБА_4 , яка була його колишньою дружиною, та її неповнолітній син - ОСОБА_5 , у свідоцтві якого відомості про позивача, як батька дитини, виключені. Відповідач ОСОБА_4 проживала в будинку, проте вона добровільно виїхала, забрала усі свої речі та більше не повертався, а відповідач - ОСОБА_5 жодного дня не проживав у спірному житловому будинку, а його реєстрація створює незручності позивачу, як власнику житла, оскільки за фактом його реєстрації, як малолітньої особи, він позбавлений можливості вільно розпорядитися належним майном, оскільки змушений буде отримувати дозвіл органу опіки та піклування для здійснення таких дій, не будучи його батьком чи членом сім`ї.

На даний час вони фактично проживають за іншою адресою, ніхто з сусідів протягом цього часу їх не бачив. На усні пропозиції в телефонному режимі знятись з реєстраційного обліку відповідачі не зреагували, що змусило позивача звернутись в суд з позовом про визнання осіб таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг вони не приймають. Реєстрація відповідачів у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю.

Зазначив, що відповідачі більше одного року без поважних причин не проживають у спірному будинку, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, вони не укладали, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачами житлове приміщення не зберігається, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_4 , яка також є законним представником ОСОБА_5 , в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Підтвердила факт того, що вона вже тривалий час не проживає у спірному житловому будинку, а її син дійсно жодного дня у ньому не знаходився, та вона вчиняла спроби у добровільному порядку знятися з місця реєстрації, проте вони були невдалі.

Представник орану опіки та піклування у судовому засіданні повністю підтримав поданий висновок від 12.02.2020 та не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача по справі. Зазначив, що ОСОБА_4 не проживала у спірному житловому будинку з 2015 року. Запевнив суд в тому, що він був свідком як ОСОБА_4 проживала у житловому будинку, проте у 2015 році зібрала усі свої речі та виїхала з нього, і більше у вказаному житлі не проживала жодного дня.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, вона проживає в АДРЕСА_1 і є сусідкою позивача. Вона тривалий період часу знає позивача та відповідачів. Вказала, що останні п`ять-шість років, відповідачі по справі не проживають у спірному будинку. Запевнила суд в тому, що позивач не чинив жодних перешкод для відповідачів, а ОСОБА_4 самостійно зібравши речі залишила спірний житловий будинок і не поверталася.

Суд, вислухавши сторони по справі та їхніх представників, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 за свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 14.09.2018 приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. та зареєстрованим в реєстрі за №1070, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137866382 сформованим 14.09.2018 та технічним паспортом складеним 06.08.2018. (а.с.14,16,17-19)

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають - ОСОБА_4 на сьогоднішній день ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані обставини підтверджуються довідкою Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області №134 від 28.01.2019 та довідкою Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 1238 від 20.09.2019. (а.с.21,22)

Договір найму житла - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 між позивачем та ОСОБА_4 не укладався та у виконавчому комітеті Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався, про що свідчить довідка Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 133 від 28.01.2019. (а.с.23)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04.10.2017, що набрало законної сили 18.10.2017, у цивільній справі № 567/831/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 21.01.2004 виконавчим комітетом Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис № 1. (а.с.20)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25.03.2019, що забрало законної сили 27.04.2019, у цивільній справі № 567/98/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини - виключено з актового запису № 66 складеного 14.05.2013 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_1 , як батька цієї дитини. (а.с.32-35)

За рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04.10.2017 у цивільній справі № 567/831/17, яким було встановлено, що протягом останніх двох років позивач з ОСОБА_4 разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та було розірвано шлюб між ними (а.с.20).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №135 від 28.01.2019 Хорівської сільськоїм ради Острозького району Рівненської області, колишня дружина ОСОБА_4 зареєстрована в належному позивачу житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , але не проживає більше двох років (а.с.24).

За актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1217 складеним 19.09.2019 Хорівською сільською радою Острозького району Рівненської області, відповідно до якого - колишня дружина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є зареєстрованими в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , але ОСОБА_4 не проживає у ньому чотири роки (а.с.25);

За актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №1925 складеним 17.10.2019 Хорівською сільською радою Острозького району Рівненської області, відповідно до якого - колишня дружина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є зареєстрованими в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , але ОСОБА_4 не проживає у ньому вже довгий час (а.с.26);

За довідкою Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 70 від 16.01.2019 та довідкою Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 129 від 16.01.2019, ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5 зареєстровані але не проживають в с. Хорів Острозького району Рівненської області та проживають, але не зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с.30);

За копією ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 21.01.2019, відповідно до якої адресою проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_2 . (а.с.31)

З висновку органу опіки та піклування Острозької РДА від 12.02.2020 №598/01-31 встановлено, що враховуючи можливість проведення реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , вважати за можливе визнати малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житлом, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі є зареєстрованим за місцем проживання в будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , який належить позивачу.

З пояснень позивача, представника позивача, свідків, відповідача в судовому засіданні, матеріалів справи встановлено, що відповідачі понад один рік за адресою АДРЕСА_1 не проживають. В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В той же час, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом [стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК], то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 ЖК України. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понад п`ять років без поважних причин не проживають в будинку АДРЕСА_1 , договору на користування житлом з власником будинку не укладали і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за ними житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідачів за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню ним своїм майном, проте позивачем не доведено належними доказами, що відповідачі створювали для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, тому позов слід задовольнити частково і визнати їх таким, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 116, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 383, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Острозька районна державна адміністрація Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, просп.Незалежсності, буд.14 Рівненська область, ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житлом - житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.