ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/876/2020 Рибалко Н.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між батьками розірвано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2013 року з відповідача, починаючи з 22.04.2013 року були стягнути аліменти на користь ОСОБА_3 до досягнення дитиною ОСОБА_2 повноліття, у розмірі 25% від усіх видів доходу щомісячно.

Зазначає, що вона навчається в Запорізькому національному Університеті з професії Спеціальна освіта на денній формі навчання і відповідно з 01.09.2019 року продовжує навчання.

Вказує, що навчання є платним, вартість навчання на рік складає 9800,00 грн.

Крім того, вона додатково несе витрати на проїзд, придбання навчально-методичних посібників, підручників, тощо.

Відповідач інших дітей не має, аліменти не сплачує, працює водієм у ПАТ «Запорізький ОліяЖирКомбінат».

Вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи стягнення з 23 вересня 2019 року і до припинення навчання або до досягнення нею 23 років.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання, як повнолітньої особи, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2019 року і до досягнення нею двадцяти трьох років або до закінчення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом неповно вивчено обставини справи, не враховано, що відповідно до договору про надання освітніх послуг, замовником, а відповідно й платником за цим договором є третя особа, тож тягар витрат на навчання покладено не на позивача, а оплачується третьою особу. Судом не досліджено розмір доходів відповідача. Залишилось поза увагою, що є всі підстави для розподілу обов`язку сплати аліментів між обома батьками, оскільки позивач проживає самостійно та окремо від батьків, є власником житла та не несе додаткових витрат на оренду житла або гуртожитку. Позивачем не зазначено інших додаткових витрат та потреба в них не доведена належним чином. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2019 року і до досягнення донькою 23-х років або до закінчення навчання, в іншій частині позову відмовити.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив за змістом якого повністю підтримує встановлені обставини у справі та висновки суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , актовий запис №641 від 14.09.2001 року.

ОСОБА_2 є студенткою 1 курсу факультету спеціальної педагогіки та психології, що підтверджується довідкою Запорізького національного університету №120 від 05.09.2019 року.

Згідно договору №603/19-БД від 15.08.2019 року про надання освітніх послуг, вартість освітньої послуги - навчання ОСОБА_2 на факультеті Спеціальної педагогіки та психології за весь строк навчання становить 39 200,00 грн., по 9 800,00 грн. за кожен з 4 курсів.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, враховуючи положення ст.199 СК України щодо можливості надання матеріальної допомоги, та вважає, що визначений розмір аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання та потребує такої допомоги, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. З зазначеними висновками погоджується і колегія апеляційної інстанції, підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються зводяться до неправильності визначення розміру аліментів і обґрунтовуються лише тим, що він мав би відповідати розміру встановленому для людини працездатного віку та який становить 2102 грн. Оскільки обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, то з нього належить стягнути 1051 грн., або 1/6 частина від всіх видів заробітку щомісячно. Колегія вважає, що зазначені доводи не дають підстав для скасування або зміни рішення суду, оскільки висновки наведені у рішенні суду ґрунтуються на вимогах закону та встановлених обставинах, а визначаючи розмір, суд виходив з матеріальних потреб для належного навчання.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 24 лютого 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко