ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Київ

справа № 127/24009/14-ц провадження № 61-35999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються, - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчук Володимир Володимирович,

розглянувши у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Шиманським Віталієм Миколайовичем, на постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В. В. щодо винесення постанови № ВП 55456930 від 2 січня 2018 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 318 403,37 грн і скасувати цю постанову.

Заявник вказує, що у провадженні головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

Паламарчука В. В. знаходився виконавчий лист № 127/24009/14 від 4 лютого 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 29 лютого 2016 року.

29 грудня 2017 року головний державний виконавець Паламарчук В. В. виніс постанову ВП № 50340016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

2 січня 2018 року головний державний виконавець Паламарчук В. В. виніс постанову ВП № 55456930 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 318 403,37 грн.

Зазначає, що відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору є безпідставним та порушує законні інтереси боржника, оскільки під час даного виконавчого провадження державним виконавцем не було застосовано жодних примусових заходів виконання рішення суду, кошти на користь банку не були стягнені (як і не було передано майно), відтак, у головного державного виконавця не виникло право на стягнення виконавчого збору.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В. В. щодо винесення постанови № ВП 55456930 від 2 січня 2018 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 318 403,37 грн і скасовано вказану постанову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем не вчинено примусових заходів для примусового виконання рішення суду, коштів не стягнено, тому виконавчий збір стягувати немає підстав і дії державного виконавця є неправомірними, а постанова підлягає скасуванню.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги

ОСОБА_1 на дії державного виконавця; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження для стягнення виконавчого збору є законними та відповідають вимогам частини третьої

статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону

від 2 червня 2016 року), відповідно до якої, крім іншого, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4,

6 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнено, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2018 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє представник - адвокат Шиманський В. М., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, залишивши ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив та застосував положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року, оскільки під час виконавчого провадження № 50340016 про звернення стягнення на предмет іпотеки не було застосовано жодних заходів виконавчого провадження, кошти на користь банку не були стягнені, що свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Вінницького міського суду Вінницької області її матеріали і ухвалою цього ж суду від 6 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. 29 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження № 50340016 з виконання виконавчого листа № 127/24009/14-ц від 4 лютого 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду до 7 березня

2016 року.

У звязку з тим, що боржник самостійно не виконала рішення суду у встановлений строк, постановою від 9 березня 2016 року цього ж державного виконавця стягнено з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 318 403,37 грн.

Відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стяґнення виконавчого збору здійснювалось державним виконавцем під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV від 21 квітня 1999 року. Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV від 21 квітня 1999 року у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Вказана норма права підтверджує правомірність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з наданням строку для добровільного виконання рішення суду та постанови про стягнення виконавчого збору.

В подальшому під час виконавчого провадження державним виконавцем вчинялись дії щодо арешту майна боржника, зокрема винесення відповідної постанови, здійснювався вихід на місце для опису арештованого майна, та були письмові звернення щодо надання дозволу та доступу для здійснення опису майна.

29 грудня 2017 року державний виконавець Паламарчук В. В. виніс постанову ВП № 50340016 про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.

Постановою від 2 січня 2018 року ВП № 55456930 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі

318 403,37 гривень.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 Цивільного-процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460 IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 січня 2020 року № 460 IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги).

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України в тій же редакції суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій чинним був Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, спори про оскарження постанов державних виконавців щодо стягнення виконавчого збору відносяться до юрисдикції адміністративних судів з 5 жовтня 2016 року.

Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що з набранням чинності статтею 74 Закону № 1404-VIII з 5 жовтня 2016 року такі вимоги пред`являють до відповідного адміністративного суду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 158/534/16-а; від 28 листопада 2018 року у справі № 401/169/16-ц, підстав відступати від яких касаційний суд не вбачає.

Таким чином, оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що призвело до порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, і є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що під час розгляду справи в касаційному порядку судом касаційної інстанції виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення з закриттям провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд касаційної інстанції, не обмежуючись доводами та вимогами касаційної скарги, дійшов висновку про скасування постанови апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року і ухвали Вінницького міського суду Вінницької області

від 7 лютого 2018 року та закриття провадження у справі, роз`яснивши право заявнику на звернення із зазначеними вимогами у порядку адміністративного судочинства до відповідного адміністративного суду.

Щодо вимог касаційної скарги ОСОБА_1 про залишення в силі ухвали суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідного рішення можливе лише у разі перегляду апеляційної постанови по суті, який у цій справі не відбувся у зв`язку з закриттям провадження у справі з процесуальних підстав.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Шиманським Віталієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука Володимира Володимировича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її скаргою віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов