Справа № 206/5095/20
Провадження № 2-з/206/26/20
У Х В А Л А

16 листопада 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кушнірчука Р.О., при секретареві Ільїній І.М., розглянувши в порядку ст. 153 ЦПК України заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, державний реєстратор комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР Кравець Олег Григорович про визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1996 належить право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками були його батьки. Після смерті його батьків він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті його батьків не має. 17.10.2014 він був засуджений до 5 років позбавлення волі та перебував у місцях позбавлення волі до 14.06.2019. Після звільнення із в`язниці він прийшов до своєї квартири та виявив, що замки в ній змінені та двері йому відкрила якась жінка, яка повідомила йому що являється власником квартири. Після чого він дізнався, що 10.10.2018 шахраї на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло зареєстрували за собою право власності на належну йому квартиру. У зв`язку з чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Разом з позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка мотивована тим, що його квартира на підставі підроблених документів була незаконно відчужена шахраями, а тому є реальна загроза що нинішній власник, дізнаючись про подання позову, продасть квартиру, що призведе до ускладнення виконання рішення та зайвих процесуальних витрат. Зазначена квартира вже тричі була незаконно відчужена, а тому якщо не заборонити подальше відчуження майна, то як завжди без майна та грошей можуть залишитись порядні люди, які можуть придбати зазначене майно.

В порядку ст. 153 ЦПК України, заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідач, як власник спірної квартири, на яке позивач просить встановити заборону відчуження, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки може в будь-який момент відчужити вказане майно третім особам або передати його на користь третіх осіб іншим шляхом наклавши таким чином додаткові обтяження на нього та внаслідок чого може бути завдано майнової шкоди третім особам.

Оскільки предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за позивачем, який вважає себе законним власником спірної квартири, тому суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна - є співмірним із заявленими позовними вимогами, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Вжиття таких заходів є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захід забезпечення позову, якій просить застосувати позивач у вигляді заборони відчуження спірної квартири, не носить дискримінаційного характеру стосовно сторін у спорі, а його застосування здійснюється на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 154, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 та будь яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук