Справа № 462/6404/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/4178/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги мотивував тим, що він працював на посаді першого заступника директора у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України 26 червня 2018 року.

На момент звільнення з роботи з ним не був проведений остаточний розрахунок.

Відповідача не виплатив йому заборговану заробітну плату за квітень-червень 2018 року.

Загальна сума заборгованості становить 157 250,78 гривень, що підтверджено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року.

У той же час, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року на даний час залишається невиконаним.

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_1 , на підставі ст.117 КЗпП України, просив стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.2-4).

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку - задоволено

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 26 червня 2018 р. по 20 листопада 2019 року у розмірі 763 гривень 16 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду оскаржило ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА».

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.І ст.38 КЗпП України 26.06.2018р. Через складний фінансовий стан підприємства з позивачем у день звільнення не проведено виплати всіх сум, що йому належали (ст.116 КЗпП України).

Вказує, що повний розрахунок з позивачем по заборгованій заробітній платі був здійсненим Залізничним ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області (платіжне доручення №6994 від 02.10.2019р.), про що свідчить штамп держказначейства з вказаною датою 04 жовтня 2019р.

На думку скаржника, розрахунок середнього заробітку за несвоєчасне розрахунок при звільнені повинен бути здійснений з 26.06.2018р. (день звільнення) по 04.10.2019р.(день фактичного розрахунку), що складає 320 робочі дні.

Згідно довідки ДП ЛДЗ «ЛОРТА» №348 від 21 жовтня 2019 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 2162,72 гривень.

Отже, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати позивача буле становити 692070,40 гривень.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення в частині виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 692 070, 40 гривень.

07 лютому 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 у якій він повідомив, що не заперечує проти розрахунків відповідача та погоджується з ними .а також просив розглядати апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника директора у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України 26 червня 2018року.

Довідкою № 580-1763 від 10 вересня 2018 року стверджується, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем станом на 10 серпня 2018 року складає 157250 грн. 78 коп. (а.с. 6).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати задоволено, стягнено з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 157 250 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 78 коп.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2019 р. доведено вину відповідача у невиплаті належних позивачу при звільненні сум.

Згідно поданих представником відповідача довідок та копій платіжних доручень, відповідач виплатив суму заборгованості згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20травня 2019 року. /а.с.17/

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереженнясередньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки ДП ЛДЗ «ЛОРТА» №348 від 21 жовтня 2019 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 2162,72 гривень.

Відповідач провів повний розрахунок з позивачем 04 жовтня 2019 року

Звідси, 2162,72 (середньоденний заробіток) х 320 (кількість робочих днів) =692070,40 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково провів розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку на день постановлення рішення суду - станом на 20 листопада 2019 року, а не на день фактичного розрахунку з позивачем яким є 04 жовтня 2019 року.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА»підлягає до задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 26 червня 2018 р. по 04 жовтня 2019 року у розмірі 692 070 ( шістсот дев`яносто дві тисячі сімдесят ) гривень 40 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 699 гривень судового збору

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» 2102 гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.