22-ц/804/577/20
242/3980/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/3980/19

Номер провадження 22-ц/804/577/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року, у складі судді Владимирської І.М.,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» ( далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 21 червня 2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, проте, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Станом на 13 травня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 125 056,49 грн., з яких: 7 718,33 грн., заборгованість за кредитом; 107306,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 5931,26 грн. штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 125 056,49 грн., а також 1 921 грн. судових витрат по оплаті судового збору.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 718 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 118 грн 52 коп. В решті позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та пенею, ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що доводи скарги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню, оскільки в рішенні чітко зазначені обставини, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог і ніяких порушень норм матеріального і процесуального права не допустив.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 718 грн не оскаржує.

Згідно з доводами апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині відмови банку у позові про стягнення заборгованості за процентами та пенею, а тому переглядається судом апеляційної інстанції лише у цій частині і оцінка судового рішення на предмет законності та обґрунтованості в іншій частині колегією суддів не надається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Шишелової Н.В., яка підтримала доводи скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 13 травня 2019 року заборгованість становила 125 056,49 грн., з яких: 7 718 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 107 306 грн. 90 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 5931 грн. 26 коп. штраф (процентна складова).

У заяві позичальника від 21 червня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та пені суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банка в цій частині пред`явлені безпідставно, оскільки останній платіж по процентам був здійснений відповідачем 31 березня 2015 року, а з вимогами до суду банк звернувся у липні 2019 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності про застосування якого ОСОБА_1 просив у відзиві на позовну заяву (а.с.95).

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідач не заперечував наявності між ним та банком кредитного договору та свого обов`язку виплачувати банку кошти за користування кредитом, однак при цьому, він не погоджувався з підвищенням банком самостійно процентної ставки за користування кредитними коштами та вважав, що за вимогами про стягнення процентів банк пропустив строки позовної давності (а.с.95).

Ці доводи колегія суддів вважає обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про неправильне застосування судом норм права, безпідставними.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком

виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За умовами договору між сторонами, які викладені зокрема у довідці про умови кредитування від 21 червня 2011 року, яка підписана боржником, сторони домовилися, що строк погашення щомісячних платежів встановлений до 25 числа, що наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинен був оплачувати проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 1,7 %.

Оскільки договір, який переглядається у зв`язку з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зі справи вбачається, що останній платіж з погашення заборгованості позичальник здійснив 10 березня 2016 року. Отже, право на пред`явлення вимог до ОСОБА_1 виникло у банку після 25 квітня 2016 року, оскільки черговий платіж до 25 квітня 2016 року боржник не вніс (а.с.6).

Проте даний позов пред`явлено до суду лише у липні 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності про застосування якого просив відповідач в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 107 306,90 грн; а також заборгованості за пенею та комісією 3600 грн і штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 5931,26 грн. (процентна складова) на підставі ст.266 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем апеляційному суду не надано.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 24 лютого 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко