Єдиний унікальний номер судової справи: № 2-2035/11
Номер провадження № 22-ц/812/1693/20 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання - Біляєвої В.М.,

за участю: представника позивача Сербінова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2012 року та додаткове заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2012 року, ухвалені під головуванням судді Корнешової Т.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» (надалі - АТ «Мегабанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору № 12-14П/2008 від 23 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , останній одержав у банку кредит на придбання автомобіля у розмірі 195 600, 00 грн. під 18,5 % річних строком до 22 січня 2015 року, з поверненням кредиту щомісячно, згідно з графіком. В забезпечення наданого кредиту між Банком та ОСОБА_1 23 січня 2008 року був укладений договір застави № 591, згідно з яким в заставу передано належний позичальнику автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску.

Також, в забезпечення кредитного договору, 23 січня 2008 року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 12-14П/2008-п, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати за неналежне виконання позичальником свої зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі: відкрив позичальнику необхідні облікові рахунки на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, надав ОСОБА_1 кредит відповідно до заяви про видачу готівки № 129-314 від 23 січня 2008 року, натомість відповідач систематично не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів у загальному розмірі 181 058, 37 та яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 152 301, 14 грн., заборгованості за відсотками нарахованими станом на 08 лютого 2011 року у розмірі 17 262, 57 грн., штрафи та пеня в розмірі 11 494, 66 грн. У погашення заборгованості звернути стягнення на автомобіль RENAULT MAGNUM 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 18150, білого кольору, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19 січня 2008 року, шляхом надання права банку продати вказаний транспортний засіб будь-якій особі покупцю від імені ОСОБА_1 з наданням банку всіх повноважень продавця, в тому числі, надання права зняти автомобіль з реєстраційного обліку у Миколаївському відділенні РЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області для чого зобов`язати ОСОБА_1 передати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та передати вказаний автомобіль у володіння ПАТ «Мегабанк». А також стягнути з ОСОБА_1 штраф у сумі 27 946, 00 грн., нарахований за невиконання прийнятих на себе обов`язків за договором застави щодо страхування предмету застави.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2012 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк»: 181 058, 37грн. в погашення за кредитним договором №12-14П/2008 від 23.01.2008року заборгованості, яка на 08 лютого 2011 року становить: за кредитом 152 301,14 грн., за відсотками 17 262, 57 грн., штраф та пеня 11 494, 66 грн. Вирішено питання про судові витрати. Солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернути на предмет застави за договором від 23 січня 2008 року - вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу з публічних торгів. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк»: 27 946, 60 грн. штрафу за договором застави від 23 січня 2008 року. В решті вимог банку відмовлено.

Рішенням суду мотивоване тим, що встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист підлягають стягненню зазначені суми.

Додатковим заочним рішенням того ж суду від 10 серпня 2012 року вирішено: солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в сумі 181 058, 37 грн. заборгованості за кредитним договором № 12-14П/2008 від 23 січня 2008 року звернути на предмет застави за договором від 23 січня 2008 року вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 430. реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу з публічних торгів.

В липні 2020 року адвокат Сіхарулідзе Д.Г. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду, в якій посилаючись на те, що про наявність оскаржуваного заочного рішення суду дізнався лише після отримання постанови про арешт коштів боржника від 10 січня 2020 року та після звернення до суду та отримання 26 травня 2020 року копії заочного рішення суду, просив заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляд в загальному порядку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Сіхарулідзе Д.Г. про перегляд заочного рішення від 19 квітня 2012 року та додаткового заочного рішення від 10 серпня 2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Ухвала суду мотивована тим, що у зв`язку з не встановленням у судовому засіданні сукупності підстав, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає. Також судом враховано те, що перегляд заочного рішення після спливу понад 8 років з моменту його прийняття, без обов`язкового встановлення всіх обставин, зазначених у ст. 288 ЦПК України, може порушити принцип правової визначеності та остаточності судового рішення.

В подальшому, ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Сіхарулідзе Д.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2012 року та додаткове заочне рішення того ж суду від 10 серпня 2012 року, в якій посилаючись на те, що вимоги позивача не відповідають нормам Закону та Договору, є безпідставними та порушують його права, а відтак, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення та додаткове заочне рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 23 січня 2008 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12-14П/2008 за умовами якого останній отримав грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 195 600 грн. на строк до 22 січня 2015 року зі сплатою 18,5% річних (а.с.7-11).

Відповідно до пунктів 3.2.3. кредитного договору позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, які сплачуються щомісяця, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

За користування кредитом понад строк встановлений пп.1.1., 3.2.1 договору, та/або недотримання строків, сплати нарахованих процентів позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми.

Крім того, позичальник сплачує кредитодавцю штраф, зокрема, за невиконання прийнятих на себе обов`язків згідно п.3.2.3 Договору у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених процентів та комісійних винагород.

З метою забезпечення виконання зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 23 січня 2008 року укладено нотаріально посвідчений договір застави, предметом якого є вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 18150, білого кольору, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19 січня 2008 року, вартістю 279 466 грн., про що зроблено відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 24 січня 2008 року (а.с.15-19).

23 січня 2008 року з метою забезпечення кредитних зобов`язань між Банком та №12-14П ОСОБА_2 укладено договір поруки за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання у повному обсязі відповідати перед банком за невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору (а.с.20-21).

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ст. 258 ЦК України щодо стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Останнім днем зазначеного строку є день подання позову до суду.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань щодо своєчасної оплати кредитних коштів, починаючи з березня 2009 року Банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги про сплату кредитної заборгованості, яка складається з суми кредиту, нарахованих процентів та штрафу.

Вказані вимоги банку відповідачами були отримані, але в добровільному порядку виконані не були (а.с.32-43).

Станом на 08 лютого 2011 року заборгованість позичальника перед Банком становить 209 004,97 грн. з яких 152 301,14 грн. заборгованість за кредитом; 17 262,57 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими станом на 08 лютого 2011 року, 39 441,26 грн. - штрафи та пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 5-6).

З урахуванням встановленого, положень вказаних вище норм, а також заяви представника Банку щодо уточнених позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачів солідарно кредитної заборгованості.

Між тим, стягуючи з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 181 058,37 грн., яка складається з: 152 301,14 грн. заборгованість за кредитом; 17 262,57 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими станом на 08 лютого 2011 року, 11 494,66 грн. - штрафи та пеня, суд не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з кредитного договору, за користування кредитом понад строк встановлений пп.1.1., 3.2.1 договору, та/або недотримання строків, сплати нарахованих процентів позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми.

Крім того, позичальник сплачує кредитодавцю штраф, зокрема, за невиконання прийнятих на себе обов`язків щодо повернення кредиту згідно п. 1.1. ц у розмірі 10 % від суми несвоєчасно сплаченого кредиту, та за невиконання прийнятих на себе обов`язків згідно п.3.2.3 Договору (своєчасно сплачувати нараховані проценти за користування кредитом) у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених процентів та комісійних винагород.

Отже, встановлене свідчить про те, що за одне й те саме порушення, а саме недотримання строків сплати кредиту та нарахованих процентів передбачена відповідальність.

За такого, з відповідачів підлягає стягненню лише пеня у розмірі 6019,13 грн., яка розрахована відповідно до ст. 258 ЦК України (за період з 26 лютого 2010 року по 26 січня 2011 року за недотримання строків сплати нарахованих процентів та з 01 березня 2010 року по 01 лютого 2011 року недотримання строків сплати кредиту), а відтак загальний розмір заборгованості за кредитним договором якій підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку становить 175 582,84 грн. з яких: 152 301,14 грн. заборгованість за кредитом; 17 262,57 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими станом на 08 лютого 2011 року, 6 019,13 грн. пеня.

Крім того, колегія суддів враховує, що доказів на підтвердження виконання рішення суду частково або в повному обсязі матеріали справи не містять.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення вимог АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 , подану адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. щодо припинення поруки не заслуговують на увагу, оскільки доказів представництва ОСОБА_1 інтересів поручителя - ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а крім того, рішення суду відповідачка ОСОБА_2 не оскаржувала.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на зміну строку виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення Банком відповідачам вимоги - 19 жовтня 2009 року у зв`язку із чим неправомірно нараховані проценті поза межами строку кредитування, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання (правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Таким чином, у разі пред`явлення Банком до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України).

Згідно п. 3.3.1 кредитного договору кредитодавець має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, зокрема, у випадку порушення позичальником умов договору.

Інших умов порядку та способу розірвання кредитного договору від 23 січня 2008 року, договір не містить.

Банк, направляючи вимогу відповідачам 06 жовтня 2009 року лише зазначав про погашення поточної заборгованості та пропанував відповідно до п.3.3.1 договору розірвати кредитний договір.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо розірвання та зміни умов договору, АТ «Мегабанк» звернувся до суду із позовом у березні 2011 року, при цьому заборгованість за кредитним договором визначена станом на 08 лютого 2011 року.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності є неприйнятними.

Позовна давність це строк, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України)

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку останній платіж позичальником було здійснено 17 грудня 2010 року, а з позовом Банк звернувся у березні 2011 року, тобто в межах строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України.

Також, є вірним висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 27 946,60 грн. штрафу за порушення вимог п.2.1.3. договору застави щодо обов`язкового страхування предмету застави по пакету повне «КАСКО», оскільки належних доказів, виконання взятих на себе зобов`язань щодо обов`язкового страхування предмета застави у період 2009-2011 років матеріали справи не містять.

Що стосується висновку суду про звернення стягнення на предмет застави, то колегія суддів не може погодитися з ним з огляду на таке.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України передбачено, що застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

За змістом частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частина сьома статті 20 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми підлягають застосуванню з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Розділом 3 договору застави передбачено звернення стягнення на предмет застави, так у разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду, в позасудовому порядку згідно із законодавством України.

При зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку заставодержатель має право на власний розсуд обирати один із таких позасудових способів звернення стягнення: набуття заставодержателем права власності на предмет застави в рахунок виконання заставодавцем основного зобов`язання; продаж предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах (пункти 3.1., 3.2, 3.2.1.,3.2.2 договору застави).

Аналіз зазначених норм матеріального права та пунктів 3.1., 3.2, 3.2.1.,3.2.2 договору застави розділу 3 договору застави транспортного засобу дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в судовому порядку.

За таких обставин, на підставі п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині задоволення вимог АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

У зв`язку з цим додаткове заочне рішення суду від 10 серпня 2012 року, ухвалене Заводським районним судом м. Миколаєва про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в сумі 181 058,37 грн. заборгованості за кредитним договором №12-14П/2008 від 23 січня 2008 року звернути на предмет застави за договором від 23 січня 2008 року вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 430. реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу з публічних торгів втрачає силу.

Інші доводи апеляційної скарги на увагу заслуговують, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цілому.

На підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням пропорційно задоволених вимог 84% з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню судовий збір з кожного у розмірі 714 грн. (1700 грн. х 84%) : 2), з Банку на користь ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги, задоволену на 16% підлягає стягненню судовий збір у розмірі 408 грн. (2550 грн. х 16%).

За таких обставин рішення суду в частині судового збору підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2012 року в частині задоволення вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПП НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 08 листопада 2007 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКПП НОМЕР_6 , паспорт серія НОМЕР_7 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 20 вересня 2001 року солідарно на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (, юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд.30) заборгованість за кредитним договором №12-14П/2008 від 23 січня 2008 року станом на 08 лютого 2011 року у сумі 175 582, 84 грн., яка складається з заборгованості: за тілом - 152 301,14 грн.; відсотками - 17 262, 57 грн. та пені 6 019,13 грн.

Вказане рішення суду в частині задоволення вимог Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині судових витрат змінити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 714 грн. з кожного.

Стягнути з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 408 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.З. Бондаренко

Повний тест постанови складено 19 листопада 2020 року.