10 лютого 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Вони мають різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків. Вони різні люди за характером, мають різні погляди на життя, виховання дітей, що призвело до втрати взаєморозуміння один одного. Протягом чотирьох років сторони не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що збереження шлюбу є неможливим.
З огляду на викладене, позивач просить розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судовому засіданні не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи.
За даних обставин, заслухавши думку позивача, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави II Розділу III ЦПК України.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2007р., про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 1384, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.02.2008 р..
На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивач не має наміру спільно проживати з відповідачем як сім`я, а збереження шлюбу істотно порушує право позивача через категоричність до примирення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів - 27.09.2019 року.
На підставі ст.182 СК України, суд вважає занеобхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача стягується на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн., враховуючи дві позовні вимоги
На підставі викладеного та керуючись ст. 112, 113, 160, 161, 180, 182 СК України, ст.ст. 4-13, 76-81, 141, 206, 263-265, 273, 280-283, 430 ЦПК України суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, стягнення аліментів - задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.10.2007р., про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 1384 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя