ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/3339/19
Провадження № 22-ц/4820/478/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 682/3339/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року (суддяЗеленська В.І.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позову зазначалось, що 07.09.2017 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 42000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість у розмірі 112 600,74 грн. з яких: 63 884,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39 315,57 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 562,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. штраф (фіксована частина); 5338,13 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача 112 600,74 грн. заборгованості за кредитом і 1921 грн. судових витрат.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, оскільки 07.09.2017 відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Зазначає, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості по кредиту. Вказує на безпідставність посилань на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. На думку апелянта, суд порушив порядок встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, та не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які виходять з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми кредитних коштів, які були отримані позичальником, підстав та порядку нарахування простроченого тіла кредиту, встановленої відповідальності у вигляді відсотків та неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 07.09.2017 між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

За розрахунком позивача станом на 15.07.2019 загальна сума боргу за кредитним договором становить 112 600,74 грн, з яких: 63 884,54 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39 315,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3562,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5338,13 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, заборгованості за тілом кредиту, відсотків та штрафів. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію анкети-заяви б/н від 07.09.2017, підписану Ткачуком В.І., витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків та неустойки (штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 9 цього Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правомірно застосував, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Вимоги про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та штрафів, оскільки умовами укладеного між сторонами договору такий обов`язок позичальника відсутній.

Разом з тим, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, з якого вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та здійснював погашення кредиту (а.с. 10, 12, 58-59).

Із виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що сума фактично отриманих відповідачем коштів в загальному розмірі склала 39 047 грн. 50 коп. В той же час, зазначені кошти, різними платежами частково повертались відповідачем банку на погашення заборгованості. Так, вказана сума у підрахунку у загальному розмірі склала 7667 грн. 09 коп.

Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 31380,41 грн. (39047,50 грн. - 7667,09? грн.), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по кредиту підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (27,87%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1338,46 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) заборгованість по кредиту у розмірі 31380,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1338,46 грн.

В решті вимог про стягнення заборгованості по кредиту відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення 14 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай