Справа № 201/9368/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання - Бесараб О.В., представника позивача - Терно О.В., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВАРИСТВо З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Мотивуючи свою заяву тим, що 23.07.2016 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики № 57566 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 16 днів. Позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 800,00 грн., що підтверджується повідомленням від 23.07.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка надає ТОВ « Веллфін» технічну можливість для проведення операцій. Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 07.08.2019 року має заборгованість в розмірі 34320,80 гривень, яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку з викликом сторін.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02.09.2019 року позовна заява передана до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу за підсудністю.

12 листопада 2019 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

В судовому засідання представник позивача Терно О.В. який діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково: на суму 1058 гривень, яка складається з 800 гривень основної позики та 258 гривень - процентів за користування позикою.

Представника відповідачки ОСОБА_2 , позовні вимоги визнала частково. В відзиві на позовну заяву від 28.11.2018 року зазначила, що відповідачка ОСОБА_1 визнає позовні вимоги на суму 1058 гривень, яка складається з 800 гривень основної позики та 258 гривень - процентів за користування позикою за період з 23.07.2016 року по 08.08.2016 року у зв`язку з тим, що строк дії договору позики завершився 08.08.2016 року, а після спливу визначеного договором строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Зазначила, що заявлена позикодавцем ТОВ «ВЕЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 09 серпня 2016 року по 07 серпня 2019 року на загальну суму 33 520 гривень 80 копійок є безпідставною та не підлягає задоволенню. Також просила застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ВЕЛФІН» про стягнення заборгованості за договором позики.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судом встановлено, що 23.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 57566 в електронній формі. Відповідно до умов якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 16 днів (а.с.35-41).

Відповідно до підтвердження ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 23.07.2019 року щодо переказу грошових коштів на картковий рахунок у вигляді онлайн - кредитів відповідно до договору № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, ТОВ «ВЕЛЛФІН» на банківський рахунок ОСОБА_1 перерахована сума позики в розмірі 800 грн (а.с.45).

З наданого розрахунку, станом на 07.08.2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» нарахована ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 34 320, 80 грн., яка складається з 800 грн. - заборгованість за основним боргом, заборгованості за відсотками - 16 902 грн. 00 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 16 618 грн. 00 коп.( а.с.44)

Вказані обставини сторони не оспорюють, а отже доведенню вони не підлягають.

Відповідно до графіку розрахунку заборгованості за договором позики № 57566 від 23.07.2016 року сукупна вартість позики складає 800 грн., проценти за користування позикою складають 258 грн.( а.с.42-43, 103).

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 800 грн. та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 258 грн., що відповідно в загальному складає 1058 грн. визнані відповідачем, є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Приписами частини 1 ст. 631 ЦК України встановлено, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України закріплено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно ч.ч.3, 4 ст 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 07.08.2019 року (згідно із поштовим штемпелем на конверті а.с.52), тобто в межах трирічного строку позовної давності. У постанові від 29.05.2018 у справі №903/509/17 Верховний Суд зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства.З викладеного заява про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить (1 921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 3,08% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 59,17 грн.).

На підставі викладеного, керуючись, - ст.ст. 4, 5,12,13, 81, 141, 259, 263-265, 268 , ЦПК України ст.ст 526, 527, 530, 612, 1046,1047-1049. ЦК України суд ,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики № 57566 в електронній формі від 23.07.2016 року в розмірі 1058 (одна тисяча п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок, з яких: 800 (вісімсот) гривень 00 копійок заборгованість за основною сумою позики та 258 (двісті п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» витрати по сплаті судового збору в сумі 59 (п`ятдесят дев`ять) гривень 17 копійок

В іншій частині позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН», , юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 25 лютого 2020 року.

Суддя: І. Б. Чайкін