Справа №705/70/20
2/705/1242/20
У Х В А Л А

24 лютого 2020 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у підготовчій частині підготовчого судового засідання заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, що була подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Уманського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Підготовче судове засідання було призначено на 24.02.2020 року о 12 год.30хв., відповідно до ухвали судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. від 31.01.2020 року.

24.02.2020 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву (вх..№ 4012) в якій вказувала на необхідність відкладення підготовчого судового засідання, оскільки їй потрібно ознайомитися з відзивом ( який вона отримала лише 21.02.2020 року) та підготувати обґрунтовану відповідь на нього. Вказане клопотання про відкладення судового засідання позивачем було підтримано в підготовчому судовому засіданні, з посиланням на обставини, що викладені в письмовому клопотанні.

Представник відповідача Уманської міської ради Мусійчук Т.В. в підготовчому судовому засіданні покладалася на думку суду щодо вирішення питання про перенесення підготовчого судового засідання на іншу дату та час.

При цьому, 24.02.2020 року за вх..№ 4011, через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшлазаява про забезпечення позову. У своїй заяві позивач вказує, що вона, як єдиний спадкоємець після смерті свого батька ОСОБА_2 «…прийняла спадщину у вигляді права власності на узаконений рішенням Уманської міської Ради народних депутатів від 01.10.1993 № 282 металевий гараж по АДРЕСА_1 і земельну ділянку, необхідну для його обслуговування…». Одночасно, у своїй заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що «…12.09.2019 Уманською міською радою прийнято рішення № 396 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Умань, встановлених з порушенням законодавства», пунктом 13 якого вирішено демонтувати металевий гараж по АДРЕСА_1 , при цьому зазначено, що власник невідомий. Даним рішенням Відповідач крім інших гаражів, постановив демонтувати і гараж по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 та на який я маю оформити право власності на своє ім`я, як спадкоємець…». У прохальній частині відповідної заяви позивач просить суд:

«…Постановити ухвалу суду, якою заборонити Уманській міській раді проводити будь-які роботи по демонтажу металевого гаража сірого кольору, розміром 5,57 м х 3,55 м за адресою: АДРЕСА_1 (акт № 000048), до закінчення розгляду цивільної справи № 705/70/20 та набрання рішенням законної сили…».

ОСОБА_1 підтримала вимоги, що викладені в заяві про забезпечення позову та просила їх задоволити.

Представник відповідача Уманської міської ради Мусійчук Т.В. просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позову посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши заяву про забезпечення позову, а також матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Прохальна частина заяви про забезпечення позову, з урахуванням предмету та підстав позову про забезпечення якого ідеться в заяві, фактично дублює одну з вимог, що викладені у прохальній частині позовної заяви про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, в якості доказів на підтвердження відповідних обставин, позивачем до позову було долучено свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.05.2008 року, що було видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Копиловим В.І. в якому вказано, що спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво складається з грошових вкладів, що знаходяться на рахунках у відділеннях Ощадбанку (спадкова справа № 277 за 1997 рік).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Однак, у ході розгляду заявленого клопотання заявником не доведено, а судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Також позивачем не наведено очевидності протиправності оскарженого рішення відповідача, а без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії задоволення вимог, викладених у заяві про забезпечення позову, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.

Суд зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення цивільного позову. Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність оскарженого рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Оцінка протиправності таких рішень, дій та бездіяльності відповідача буде надана під час розгляду справи по суті.

Таким чином, зазначене клопотання є необґрунтованим та передчасним, так як, у разі задоволення з цієї підстави заяви про забезпечення позову судом фактично ухвалюється рішення по одній із позовних вимог без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Суд не вправі вживати такі заходи забезпечення цивільного позову, які є фактично рівнозначними задоволення позовних вимог.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 151-154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, що була подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданадо суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко