ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1017/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Шевченка Антона Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 квітня 2020 рокуу складі судді Прохоренко В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення належних при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Херсонська ТЕЦ» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення належних при звільненні сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05.03.2019 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді техніка-програміста відділу автоматизованих систем управління АТ «Херсонська ТЕЦ».

07.10.2020 року через систематичне порушення адміністрацією АТ «Херсонська ТЕЦ» трудового законодавства та умов колективного договору в частині своєчасної виплати заробітної плати ним подана заява про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 07.10.2019 року та виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших належних виплат та компенсацій у день звільнення.

Наказом № 461-к від 07.10.2019 року його звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно змінив підстави його звільнення, позивач просив суд:

- змінити формулювання підстав звільнення в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 07.10.2019 року № 461-к та його трудовій книжці «звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України» на «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України»;

- стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України;

- стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення;

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади технікапрограміста АТ «Херсонська ТЕЦ» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі №461-к від 07.10.2019 року АТ «Херсонська ТЕЦ» із «звільнений за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України».

Зобов`язано АТ «Херсонська ТЕЦ» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінити запис «звільнений з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України», на «звільнений за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України».

Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 20 625,12 грн.

Стягнуто АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 640,78грн.

Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі рішенням, адвокат Шевченко А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив рішення суду змінити в частині стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнувши середній заробіток за період з 07.10.2019 року по дату ухвалення судом рішення.

АТ «Херсонська ТЕЦ» подало апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та просило ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виключно за період з 07.10.2019 року по 19.12.2019 року в сумі 22773,57 грн..

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ», адвокат Шевченко А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив у її задоволені відмовити.

Отже, рішення суду оскаржується в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Шевченка А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, а апеляційна скарга АТ «Херсонська ТЕЦ» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно приписів ч.1 ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 05 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з АТ «Херсонська ТЕЦ», працюючи на посаді техніка-програміста.

Згідно довідки АТ «Херсонська ТЕЦ» від 08.11.2019 року підприємство мало заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати з травня 2019 року по жовтень 2019 року в загальному розмірі 32368,65 грн.

07.10.2020 року внаслідок порушення АТ «Херсонська ТЕЦ» вимог чинного законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 подана заява про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 07.10.2019 року та виплату вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

07.10.2019 року наказом № 461-к ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін за п.1ст.36 КЗпП України на підставі поданої ним заяви від 07.10.2019 року.

Не погоджуючись з формулюванням звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 квітня 2020 року формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з АТ «Херсонська ТЕЦ» за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України визнано таким, що не відповідає чинному законодавству України, змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , зазначеної в наказі №461-к від 07.10.2019 року із «звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України» та стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 20 625,12 грн.

Сторони визнали рішення суду в наведеній частині і в апеляційному порядку не оскаржували.

Разом з тим, дійшовши висновку про незаконність звільнення позивача за п.1 ст.36 КЗпП України та змінивши формулювання підстав звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнувши з відповідача на користь позивача вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, а також встановивши, що в порушення положень ст.116 КЗпП України з позивачем не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні лише частково, не з 07.10.2019 року моменту звільнення ОСОБА_1 , а з січня по березень 2020 року, зарахувавши у період з 07.10.2019 року по кінець грудня 2019 року стягнену цим же рішенням вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , що рішення суду у наведеній частині не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом залишено поза увагою, що відповідно до положень ст.2 ЗУ «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входять заохочувальні, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, у зв`язку із чим всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення відповідно до положень ст.116 КЗпП України, а невиконання цього обов`язку має наслідком застосування до винної особи відповідальності, визначеної ст.117 КЗпП України.

З огляду на наведене, та відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, апеляційна скарга адвоката Шевченка А.С., діючого в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» слід залишити без задоволення, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 квітня 2020 рокузмінити в частині стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, збільшивши суму стягнення з 26640,78 грн. до 41250,24 грн., що визначена без урахування необхідних до сплати податків і обов`язкових платежів за період з 07.10.2019 року (моменту звільнення) по 06.04.2020 (ухвалення рішення судом першої інстанції) у сумі 41250,24 грн., визначеної без урахування необхідних до сплати податків і обов`язкових платежів.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ч.1 п.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.2 зазначеної статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6.Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2019 року між позивачем та адвокатом Шевченко А.С. укладено договір №1410 про надання правничої допомоги, згідно умов якого адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (а.с.35).

У параграфі 4 договору сторони визначили ціну договору та порядок її оплати.

Зокрема, пунктом 4.1. договору сторони погодили, що гонораром адвоката є винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, визначених договором, що складається з суми вартості послуг, а пунктом 4.2. договору сторони узгодили вартість надання послуг (консультації, запити, складення заяв, подання апеляційної скарги, відзиву, участь у судових засіданнях та т.і).

Згідно п.4.6 договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість.

На підтвердження витрат, які зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 за професійну правничу допомогу під час судового провадження у суді апеляційної інстанції, надано акт №1 від 07 жовтня 2020 року про надання правової допомоги до Договору про надання правової допомоги №1410 від 14.10.2019 року, підписані та погоджені адвокатом та ОСОБА_1

12 жовтня 2020 року в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції від адвоката Шевченка А.С. надійшла заява про відшкодування з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, надану у зв`язку із поданням апеляційної скарги та розглядом справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 14500 грн., які складаються з :

-складення та подання апеляційної скарги (у т.ч. подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку із несплатою судового збору) 5000 грн.;

-складення та подання відзиву на апеляційну скаргу ( 5 сторінок, із розрахунку 500 грн сторінка) 2500 грн.;

-участь у судових засіданнях апеляційного суду (3000 грн х 2 судових засідання) 6000 грн;

-складення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі (2 сторінки, із розрахунку 500 грн сторінка) 1000 грн.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга залишена без руху з підстав не обрахування та несплати суми судового збору, що свідчить про недоліки поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення у цій частині представника АТ «Херсонська ТЕЦ» та вбачає наявність підстав для зменшення відшкодування витрат за складення та подання апеляційної скарги до 4000 грн.

З огляду на те, що відзив на апеляційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» обраховується за кожен складений аркуш, при цьому змістовна та мотивувальна частини відзиву міститься на 2-х сторінках відзиву, а решта (вступна частина) повторює попередньо складені процесуальні документи, колегія суддів і у наведеній частині вважає слушними заперечення представника відповідача і вбачає наявність підстав для зменшення відшкодування витрат за складання відзиву до 1000 грн.

Крім того, оскільки судове засідання, призначене на 27.10.2020 року згідно заяви адвоката Шевченка А.С. проведено у його відсутність і цього ж дня ухвалено судове рішення у справі, без ухвалення додаткового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування витрат за участь у другому судовому засідання у розмірі 3000 грн та за складення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі у розмірі 1000 грн.

За таких обставин, стягненнюз АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1152,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 367,374,382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шевченка Антона Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 квітня 2020 рокузмінити в частині стягнення з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, збільшивши суму стягнення з 26640,78 грн. до 41250,24 грн., що визначена без урахування необхідних до сплати податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1152,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

В іншій частині судове рішення не переглядалось, як таке, що не оскаржувалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 10 листопада 2020 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська