Справа № 606/1356/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвокат Кметик Я.С., представника відповідача - адвокат - Чорняк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Микулинецька селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом: вилучення у відповідача та передачі позивачу частини земельної ділянки площею 0,0026 га, що проходить по межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі сторони АДРЕСА_1 довжиною 3,27 м. та демонтажу огорожі з металопрофілю, що примикає до будинку зі сторони АДРЕСА_1 довжиною 3,27 м.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності. Відповідач ОСОБА_2 є його сусідкою. 03.02.2017 року рішенням Микулинецької селищної ради позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у власність площею 0,0942 га. В подальшому, при виготовленні технічної документації із землеустрою було встановлено, що відповідач самовільно захопила частину земельної ділянки позивача площею 0,0026 га та в незаконний спосіб встановила огорожу з метало профілю приєднавши вказану огорожу від центральної АДРЕСА_1 до несучої стіни будинку ОСОБА_1 , тим самим створивши перешкоди позивачу в доступі до обслуговування житлового будинку та вільному використанні земельної ділянки, яка належить

йому на праві користуванні.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задоволити, вказуючи на законність та обґрунтованість вимог.

Представник відповідача не визнав позовних вимог повністю, вказав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки вилучати земельну ділянку можна лише в порядку передбаченому ст.149 Земельної Кодексу України, такі повноваження мають лише органи місцевого самоврядування та органи державної влади, і тільки у випадку незгоди з їхнім діями можна оскаржити в суді вилучення земельної ділянки. Щодо встановленої огорожі, представник відповідача повідомив, що відповідач встановив огорожу на своїй земельній ділянці, в свою чергу позивач здійснив самочинну реконструкцію належного йому будинку, внаслідок чого змістив стіну будинку до межі, а тому жодних перешкод встановивши огорожу відповідач не вчинив.

Представник третьої особи - Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, попередньо надав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Землевпорядник Микулинецької селищної ради Вахновська Г.С. в судовому засіданні надала пояснення, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу встановлення огорожі між домогосподарствами, комісією було здійснено виїзд на вулицю АДРЕСА_1, розглянувши заяви сусідів було складено акти, комісія рекомендувала знести самовільно збудовану огорожу між будинковолодіннями, вирішити питання щодо підпису Актів погодження меж, дотримуватись правил добросусідства.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Микулинецька селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Микулинецька селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Суд, заслухавши учасників справи, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази у справі, прийшов до переконання, про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 , вказане домогосподарство було придбане позивачем на підставі договору купівлі - продажу від 01.07.1994 року та реєстраційного посвідчення від 18.01.1996 року, яким було вказаний договір зареєстровано.

Рішенням Микулинецької селищної ради від 03.02.2017 року № 514 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для передачі у власність площею 0,0942 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Микулинецької селищної ради від 11.01.2019 року № 51 та кадастрових планів - суміжним землекористувачем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно з відповіді Микулинецької селищної ради від 23.11.2018 року на підставі земельно - облікових документів, за жителькою с. Воля ОСОБА_2 обліковуються земельні ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку; 0,36 га для ведення особистого селянського господарства в с. Воля; 2,37 га для ведення товарного виробництва.

Сесією Микулинецької селищної ради від 24.05.2018 року рішенням № 1070 надано дозвіл ОСОБА_2 на складання технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,1888 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Актом Микулинецької селищної ради щодо обстеження прибудинкової території по АДРЕСА_1 по заяві ОСОБА_3 від 22.08.2016 року. постановлено взяти до уваги, що межі між прибудинковими територіями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не закріплена твердими межовими знаками, а саме відсутня огорожа або будь-які інші тверді межові знаки, рекомендовано відновити межу відповідно до схеми с. Воля, складеної по матеріалах аерофотозйомки 1961 року.

Відповідно до акта комісії від 17.03.2017 року комісія обстежила земельну ділянку по АДРЕСА_1 0,0942 га призначену для обслуговування будинку, суміжний землекористувач ОСОБА_2 не погоджується з кадастровим планом, який буде затверджено Актом погодження меж. Комісією на час обстеження земельних ділянок встановили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди де має проходити межа між їхніми прибудинковими територіями та не враховано усні пропозиції комісії щодо мирного врегулювання спору. Комісія постановила врахувати обставини спору, документацію ( схему с. Воля складену за матеріалами аерофотозйомки 1961 року), яка наявна в селищній раді, взявши, що межа не закріплена твердими межовими знаками, так як відсутня огорожа або будь-які інші тверді межові знаки рекомендовано вирішити спір в судовому порядку.

Згідно з актом від 11.10.2018 року, який складено постійною комісією з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради, комісія слухала заяву ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 встановила огорожу на його земельній ділянці без його згоди та за його відсутності. Комісією на час обстеження встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та земельна ділянка ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 не приватизовані, акт встановлення меж не підписано.

Огорожа, яку встановив ОСОБА_5 виконана із металопрофілю, приєднана до існуючої огорожі ОСОБА_2 від центральної АДРЕСА_1 та до несучої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , тим самим створивши перешкоду ОСОБА_1 в доступі та обслуговуванні його житлового будинку. Комісією рекомендовано знести самовільно збудовану огорожу, вирішити питання щодо підпису актів погодження меж їхніх земельних ділянок.

Рішенням Микулинецької селищної від 26.10.2018 року № 1325 затверджено Акт від 11.10.2018 року.

Згідно з інформацією Держархбудінспекції від 20.08.2019 року, при перевірці дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності стосовно розміщення прибудови з надбудовою житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 без набуття права на виконання будівельних робіт, а саме: повідомлення про початок будівельних робіт здійснив будівельні роботи з будівництва прибудови та надбудови мансардного поверху до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до частини третьої статті 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. (стаття 83 ЗК України).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судом встановлено, що відповідач встановив огорожу з метало профілю від центральної АДРЕСА_1 та до несучої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , тим самим створивши перешкоду ОСОБА_1 у користуванні його власністю та в доступі при обслуговуванні його житлового будинку. Таким чином вимога про демонтаж огорожі з металопрофілю, що примикає до будинку зі сторони АДРЕСА_1 довжиною 3,27 м. підлягає до задоволення. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач самочинно здійснив прибудову, вийшовши за межі своєї земельної ділянки, таким чином змістив стіну в сторону господарства ОСОБА_2 , оскільки такі обставини нічим не підтверджуються. Посилання представника на відповідь Держархбудінспекції не доводить того, що ОСОБА_1 здійснючи прибудову змістив стіну в сторону господарства ОСОБА_2 , а свідчить лише про те, що позивач зробив прибудову та надбудову без повідомлення про початок будівельних робіт.

Щодо позовної вимоги про вилучення у відповідача та передачі позивачу частини земельної ділянки площею 0,0026 га, що проходить по межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі сторони АДРЕСА_1 довжиною 3,27 м, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 незаконно захопила та користується частиною земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0026 га. переданої йому згідно рішення Микулинецької селищної ради № 514, оскільки самовільно порушила внутрішню межу суміжного землекористування між їх присадибними ділянками та протиправно захопила частину належної йому земельної ділянки, що підтверджується земельно - обліковими документами попередніх років та технічною документацією, що складена на підставі рішення № 514

Позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач порушив права чи охоронювані законом інтереси позивача щодо порушення внутрішньої межі суміжного землекористування між їх присадибними ділянками та протиправного захоплення частини земельної ділянки площею 0,0026 га.

Суд критично оцінює твердження позивача, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,1888 га, що фактично суперечить землельно-обліковим документам Микулинецької селищної ради та дає підстави вважати, що саме ОСОБА_2 незаконно захопила ділянку ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано доказів того, що площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 змінилася саме за рахунок земельної ділянки належної ОСОБА_1 , а не за рахунок земельних ділянок інших землекористувачів чи за рахунок земель Микулинецької селищної ради, які були передані ОСОБА_2 , як такі, що перебували в її користуванні.

Врахїовуючи вище наведене, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати в порядку ст.. 141 ЦПК України, слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самовільно зведену огорожу з метало профілю збудовану між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 довжиною 3,27 м.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягунти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка