Справа № 653/4034/17
Провадження № 2/653/272/20
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2020 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Крапівіної О.П.,

секретаря - Гурковського В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у січні 2005 року вона домовилася з відповідачем про купівлю у неї житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення своїх зобов`язань, у той самий день, вона сплатила продавцю 600 $, про що була складена відповідна розписка. Саме з того часу, за згодою ОСОБА_2 , вона вселилася до вказаного, де мешкає з сім`єю до теперішнього часу. З моменту вселення до вказаного житлового будинку вона постійно продовж 12-ти років сплачує комунальні платежі, податок за землю тощо, до виконкому Партизанської селищної ради, здійснює поточні та капітальні ремонти будинку та господарських споруд, та проживає у ньому як власник. Право власності на цей будинок вона не маю, хоча й сплатила за будинок гроші у повному обсязі, але заключити договір купівлі-продажу не змогла за вини колишнього власника. ОСОБА_2 отримала гроші та передала правовстановлюючі документи на вище вказаний житловий будинок. Тому фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між ними відбувся 15.01.2005 року, бо виконані всі істотні умови цього правочину, але вона відмовилась йти до нотаріуса та оформити цей правочин за вимогами закону. Зазначає, що безперервно починаючи з січня 2005 року володіє житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , продовж більш як 12-ть років і цей строк жодного дня не переривався, тому має право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, будинок був проданий в 2004 році, усі зобов`язання щодо оформлення договору позивач поклала на себе. Також, вказала, що неодноразова надавала довіреності для оформлення будинку.

Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з копією договору дарування №87/100 від 09.02.1999 року, копією технічного паспорту №327/1241, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2014 року та копією Домової книги, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

У січні 2005 року ОСОБА_1 домовилася з ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення своїх зобов`язань, вона сплатила продавцю 600 $, що підтверджується копією розписки від 15.01.2005 року.

Статтею 655 передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач стверджує, що сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, позивач виконав свої зобов`язання, однак ОСОБА_2 ухилилась від нотаріального посвідчення вказаного договору.

Таким чином, договір купівлі-продажу відповідно до приписів ст.657 ЦК України підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, але неявка ОСОБА_2 до нотаріуса стала перешкодою для визнання дійсним договору.

Так, позивач звернулась до суду про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на приписи ст.344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Проте суд зазначає, що дані правовідносини не відносяться до правовідносин набувальної власності, оскільки був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був неналежно оформлений.

Таким чином, враховуючи, що даний спір відноситься до договірних правовідносин з купівлі-продажу, суд роз`яснює, що позивач може звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договір купівлі-продажу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають

Керуючись ст.260, 264-266 ЦПК України, ст.ст.344, 655, 657 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів після проголошення рішення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна