КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/395/20
Провадження № 2-о/488/37/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання Сенчук К.О.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва із заявою в порядку окремого провадження в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонити наближатися на визначену відстань у 100 метрів до місця проживання (перебування), ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування постраждалою особою, включаючи адресу прживання доньки колишнього подружжя - ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 .

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Мотивуючи заяву тим, що з 19.11.1982 року по 20.12.2001 рік, вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу довгий час проживали окремо, іноді спілкувались, однак кожен жив своїм життям, ОСОБА_2 працював та перебував за кордоном. Протягом шлюбу вони з ОСОБА_2 набули спільне майно, квартиру АДРЕСА_3 , де перебуваючи у шлюбі вони проживали разом.

Після розірвання шлюбу колишній чоловік поїхав та ніяких проблем не було.

У 2013 році заявниця з ОСОБА_2 почали знову проживати разом однією родиною, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_2 почав випивати, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння розпочинав з`ясовувати стосунки в агресивній формі, висловлюючи словесні образи, висловлювався нецензурною лайкою, безпідставно, кричав, погрожував, навіював почуття провини, невпевненості.

Заявниця не витримувши таке існування переїхала проживати до доньки, проте ОСОБА_2 , постійно приходе до них вчиняє лайки, погрожує, лякає. Також телефонує та погрожує, що у разі не повернення заявниці додому підірве будинок та потрощить меблі.

У новорічну ніч ОСОБА_2 , вчинив скандал та побив заявницю.

Як зазначає заявник, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, змушена звернутися до суду із вказаною заявою.

В судовому засіданні заявниця просила про задоволення своєї заяви, підкреслила, що хоче повернутися до своєї квартири АДРЕСА_4 , але щоб ОСОБА_2 у ній не було, проте не заперечувала, що зазначена квартира є сумісною власністю подружжя та те що ОСОБА_2 зареєстрований в ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, пояснив суду, що дуже кається за те, що один раз підняв на дружину руку в новий рік, хоче проживати разом сімєю, любить родину. Заперечував проти посилань заявниці, щодо його агресивної поведінки постійно та проти зловживання алкоголем.

Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши сторін, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до наступного висновку.

В матеріалах справи також міститься витяг з ЄРДР, щодо ознак вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Однак, з наданого витягу жодним чином не вбачається, що цей злочин вчинений заінтересованою особою, більше того, витяг не містить жодних ідентифікуючих даних про підозрюваних осіб.

В матеріалах справи міститься інформація щодо звернення ОСОБА_1 , зареєстрованого 12.01.2020 року в журналі Єдиного обліку Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області під № 422. ОСОБА_5 . ОСОБА_6 повідомлено, що вжитими мірами на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР НОМЕР_1 за ч. 1 ст. 173-2 КупАП та винесено терміновий заборонний припис серії АА № 062205 із забороною в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 строком на три доби.

Також не нашли свого підтвердження посилання заявниці про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , оскільки відповідних доказів на підтвердження цього не надано.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 , не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 350-2, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 24.02.2020 року.

Суддя Я.А. Чернявська