У х в а л а

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 534/799/20

провадження № 61-14182 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки спадщини в натурі,

В с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Комсомольського міського суду Полтавської області з заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про виділення частки спадщини в натурі.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково: заборонено ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії на проведення ремонтних робіт, реконструкції, перепланування, здавання в оренду, піднайм, укладення договорів застави або інших способів передачі третім особам у платне або безоплатне користування об'єкта нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційні скарги законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_2 - Кондрик Н. Г., задоволено: ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

25 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року та залишити в силі ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 червня 2020 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 ,Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено право для сторони у справі або іншої відповідної особи на оскарження у касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні позову за наслідками перегляду та скасування в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, а тому ця постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року, в справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що неможливим є касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви. Якщо апеляційний суд скасував вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів до суду першої інстанції, за наявності підстав не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до цього суду.

Відповідно до положень частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

У відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України постанова Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки спадщини в натурі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов