Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/921/2020

Справа № 229/1352/20

22 грудня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря

судового засідання Слободкіної Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кюрджиєва С.П.

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м.Дружківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до СТОВ «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазаначає, що у власності позивача ОСОБА_1 відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ «107755 виданого 20.06.2007 року знаходиться земельна ділянка площею 5,43 г., кадастровий номер 0:02:000:0303, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району, Донецької області.

Використовуючи своє право на розпорядження земельною ділянкою, позивач ОСОБА_1 , 01.11.2007 року уклав договір оренди землі з СТОВ «ім. С.М. Кірова». Правонаступником цього Товариства в даний час є відповідач СТОВ «КАМОС».

Згідно умов договору встановлена орендна плата за оренду землі в сумі 498,48 грн., яка повинна сплачуватись до кінця кожного поточного року.

Однак відповідач в порушення зазначених вимог договору, а також Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» взагалі ні разу не виплатив позивачу оренду плату.

Між тим, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач ОСОБА_1 позбувся того на що розраховував при укладенні договору навіть не в значній мірі, а повністю, так як орендна плата йому взагалі не виплачувалася. Не кажучи навіть про те, що відповідачем не виконувалася вимога п.13 договору про перегляд кожні три роки розміру орендної плати.

Таким чином, позивачу заподіяно шкоду, що представляє собою реальні збитки та упущену вигоду.

За вказаних обставин він також має право на стягнення невиплаченої йому орендної плати за весь час прострочення. Сума невиплаченої орендної плати становить 5981,76 грн. Саме ця сума є заборгованістю по орендній платі.

Орендна плата була невиплачена за 2008-2019 роки, тобто за 12 років.

Сума орендної плати за один рік становить 498,48 грн. (498,48*12 = 5981, 76 грн.)

Однак, з огляду на положення ст.257 ЦК України, про встановлення загального строку позовної давності тривалістю в три роки, стягненню підлягають 1495,44 грн. сума орендної плати за останні три роки (498,48 грн.х3).

Просить суд, розірвати договір оренди землі від 01.11.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «ім.С.М.Кірова»; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі 1495,44 грн.

19 березня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було прийнято позову заяву до провадження та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні (а.с.15).

15 травня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивач про відкладення розгляду справи було задоволено (а.с.31).

09 листопада 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було визнано явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою (а.с.76).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог позивача та просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом відповідно до ст. 178 ЦПК України надати відзив на позовну заяву. В такому разі суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та СТОВ ім.С.М.Кірова був укладений договір оренди б/н від 01.11.2007 (далі Договір) (а.с.9), правонаступником якого є СТОВ «КАМОС» (а.с.24-25).

Відповідно до п. 1 наведеного Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новобахмутівської сільської ради.

Згідно з п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,43 га., у тому числі пашня 5,43 га.

Пунктом 8 Договору, визначено, що договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.9).

Частинами першою та другою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право орендиземельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №107755, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована на території Новобахмутівської сільської ради, площею 5,43 га., кадастровий номер №-02-000-0303 (а.с.8).

Відповідно до ч. 8 ст. 93 ЗК України, орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі`оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно дост. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Згідно з п. 9 укладеного між сторонами Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі або натуроплатою (за бажанням орендодавця) та розмірі 498, 48 грн.

Пунктом 10 Договору встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Між тим, пунктом 13 Договору, розмір орендної плати переглядається кожні три роки (а.с.9).

Так, в судовому засіданні позивач та його представник зазначив, в порушення п.9 укладеного Договору між ним та відповідачем, останній жодного разу з часу укладання зазначеного Договору не здійснював оплату за оренду земельної ділянки належної позивачу на праві власності. На вимогу позивача щодо здійснення виплат за оренду земельної ділянки, відповідач жодних дій не вчиняв. При цьому, відповідач жодного разу не переглянув розмір орендної плати, як вимагає того п.13 Договору.

Дані обставини справи вказані позивачем у судовому засіданні представником відповідача не спростовані.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно абзацу другого статті 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до п. 11 Договору, орендна плата вноситься до кінця поточного року.

Пунктом 39 Договору, визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до Закону та цього договору (а.с.9).

Водночас, у пункті «д» частини першоїстатті 141 ЗК України, передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Таким чином, згідно зі статтями13,15,21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичного порушення договору, може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

А тому, неналежне виконання умов договору, зокрема, невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічну позиці висловила колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 243/322/17 (провадження № 61-27255св18).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідач не виконав обов`язки визначені ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та п.9 Договору, не надав суду доказів на підтвердження виконання умов договору та оплати позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою (в межах заявлених позовних вимог), зазначена умова договору є істотною, суд приходить до висновку, що Договір підлягає розірванню.

Щодо розрахунку заборгованості за 2008-2019 роки, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, що між позивачем ОСОБА_1 та СТОВ ім.С.М.Кірова був укладений договір оренди б/н від 01.11.2007 (далі Договір) (а.с.9), правонаступником якого є СТОВ «КАМОС» (а.с.24-25).

Відповідно до п. 9 Договору Орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 498,48 грн.

Оренда плата вноситься до кінця поточного року (п.11 Договору) (а.с.9).

Так, орендна плата за користування земельною ділянкою була невиплачена за 2008-2019 роки, тобто за 12 років.

Сума орендної плати за один рік становить 498,48 грн. (498,48*12 = 5981, 76 грн.)

Однак, позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за останні три роки, тобто в сумі 1495,44 грн. (498,48 грн.х3). Дані розрахунки позивача, суд вважає, таким, що відповідають дійсними обставинам справи.

А тому, суд виходичі з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, положень частини другої ст.264 ЦПК України, згідно якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню кошти за орендну плату в розмірі 1495,44 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги немайнового характеру та майнового характеру задоволені повністю, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у загальному розмірі 1681,60 грн. (за немайновий спір 840,80 грн. + за майновий спір 840,80 грн.)

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Камос» про розірвання договору оренди земельної ділянки задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 01.11.2007, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю імені С.М. Кірова (нині - СТОВ «Камос» ), який зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.08.2009 за №04.09.170.00045.

Стягнути з Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю імені С.М. Кірова (, адреса: Донецька область, Ясинуватський район, с.Новобахмутівка, вул.Шкільна, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість по орендній платі в сумі 1495 (одна тисяча чотириста дев`яносто п`ять) грн. 44 коп.

Стягнути з Сільськогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю імені С.М. Кірова (, адреса: Донецька область, Ясинуватський район, с.Новобахмутівка, вул.Шкільна, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у загальній сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті 22 грудня 2020 року.

Повний текст рішення суду складено 28 грудня 2020 року.

Суддя: В.О.Лебеженко