ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 756/4043/17
провадження № 2/753/214/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання заповіту недійсним.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, мотивуючи їх тим, що позивачка є онукою померлої ОСОБА_5 .. Представник позивачки вказав, що заповіт ОСОБА_5 № 243 від 14.02.2013, складений на ім`я ОСОБА_2 та посвідчений Одинадцятою київською нотаріальною конторою, є недійсним, оскільки перед смертю остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Так, померла ОСОБА_5 знаходилась у важкому стані, не могла розмовляти, самостійно доглядати за собою та мала низку хвороб.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами недійсність заповіту та порушення її права на спадщину.

Представник відповідача Одинадцятої київської нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 6).

Відповідно до заповіту від 14.02.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 243, ОСОБА_5 заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64-65).

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_5 , що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським РАЦС м. Київ від 23.06.1984; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 26.08.2006; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого бюро запису актів цивільного стану виконавчого комітету Сталінської районної ради депутатів від 03.05.1960; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого палацом реєстрації шлюбів та новонароджених від 18.06.1983; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 78-80).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 12.09.2011 у ОСОБА_5 стався серцевий напад, а потім обширний інсульт. Він та ОСОБА_2 разом доглядали ОСОБА_5 .. У ОСОБА_5 віднялась права сторона тіла, вона незрозуміло розмовляла та її приходилось носити на руках. Права рука ОСОБА_5 не писала. Нотаріус до квартири не приходив (а.с. 157).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що ОСОБА_2 була його матір`ю. Після інсульту ОСОБА_5 погано розмовляла, однак дещо можна було зрозуміти (а.с. 158).

Висновком судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 17 від 13.01.2020 встановлено, що ОСОБА_5 з осені 2011 року до смерті страждала хронічним психічним розладом у вигляді судинної деменції. ОСОБА_5 з осені 2011 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. ОСОБА_5 при укладанні та підписанні заповіту від 14.02.2013 за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 178-182).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачкою оскаржується заповіт складений Одиннацятою київською державною нотаріальною конторою, а він укладався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л.В., при цьому адвокат позивача на питання представника відповідача сказав, що підтверджує саме цей позов, а суд не може виходити за межі позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, тому

суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у позовних вимогах суд відмовив, вимоги про стягнення на користь позивача судового збору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 258, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 214, 1257 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту, посвідченого 14.02.2013 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №243, складений ОСОБА_5 , 1940 року народження, недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :