Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 521/18658/17

провадження № 61-1707св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - державний заклад «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України»,

представники відповідача: Конарєв Андрій Вікторович, Попадюк Анжела Володимирівна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Поліщука І. О. від 03 вересня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І. від 12 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України») про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про переведення, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з листопада 2014 року він працює на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії (далі - ПІТ) Іллічівської лікарні. Наказом головного лікаря ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» від 09 жовтня 2017 року № 01/7-8к йому оголошено догану за недотримання стандартів надання медичної допомоги хворій ОСОБА_5 04 вересня 2017 року. Позивач вважає, що під час анестезіологічного забезпечення операційного ургентного втручання ОСОБА_5 він не порушив своїх трудових обов`язків та стандартів надання медичної допомоги.

Крім цього, зазначив, що наказом № 40-кп від 15 травня 2017 року відповідач, без його згоди, перевів його на посаду лікаря-анестезіолога стажиста до 16 листопада 2017 року, про що позивач не знав та його про такий перевід не було ознайомлено, а дізнався про нього під час отримання наказу про звільнення 17 листопада 2017 року. За наявності такого наказу відповідач взагалі не мав права доручати його здійснювати самостійне анестезіологічне забезпечення ургентної операції.

Наказом № 79-к3 від 16 листопада 2017 року його незаконно звільнено з посади лікаря-анестезіолога внаслідок недостатньої кваліфікації згідно з пунктом 2 частиною першою статті 40 КЗпП України. Вважає, що відповідач порушив його трудові права та вимоги трудового законодавства, оскільки його невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації відповідачем не перевірялася, атестації не проводилася, а також відповідач не отримав згоди профспілкового комітету на його звільнення, питання про надання такої згоди взагалі не розглядалося, позивача не запрошували на розгляд цього питання.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив скасувати наказ головного лікаря ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» Кузар О. В. від 09 жовтня 2017 року № 01/7-8к у частині оголошення йому догани; поновити строк на оскарження наказу від 15 травня 2017 року № 40-кп в частині переведення позивача на посаду лікаря-анестезіолога стажиста; визнати протиправним та скасувати наказ головного лікаря ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» Кузар О. В. від 16 листопада 2017 року № 79-кз-1 про його звільнення з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно з пунктом 2 частиною першою статті 40 КЗпП України; стягнути з ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та у рахунок відшкодування моральної шкоди 110 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Тому не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Правові підстави для визнання незаконним наказів про переведення позивача на посаду лікаря-анестезіолога стажиста та накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за недотримання стандартів надання медичної допомоги хворій ОСОБА_5 відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеність позивачем порушення його трудових прав відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували всіх фактичних обставин справи; не правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини; належної оцінки наданим доказам не надали; не врахували, що позивач не був обізнаний із наказом від 15 травня 2017 року № 40-кп року про переведення його на посаду лікаря-анестезіолога стажиста, що свідчить про поважність причин пропуску строку на його оскарження, а таке переведення відбулося без згоди позивача, що суперечить статті 32 КЗпП України. Крім того, позивач на проходження атестації відповідачем не направлявся і така атестація не проводилася. Відповідач порушив пункт 10 Положення про порядок направлення на стажування лікарів, які не працювали за спеціальністю більше трьох років, оскільки не дочекавшись річного строку, протягом якого позивач має право пройти атестацію, відразу незаконно перевів його на посаду стажиста у лікарні, хоча стажування проводиться у навчальних закладах за направленням органу охорони здоров'я. Крім того, згідно з пунктом 4 Положення стажування закінчується атестацією, а не звільненням без атестації. Згода профспілкового комітету на звільнення позивача була надана з порушенням статті 43 КЗпП України у зв'язку з чим не може вважатися належною. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за недотримання стандартів надання медичної допомоги хворій ОСОБА_5 є незаконним, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни позивачем не виявлено, а за неякість матеріально-технічного забезпечення операційних палат лікарі відповідальності не несуть.

Відзив на касаційну скаргу до касаційного суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 521/18658/17 з Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що з 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ.

Наказом ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» № 40-кп-6 від 15 травня 2017 року ОСОБА_1 - лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ переведено на посаду лікаря-анестезіолога стажиста відділення анестезіології з ПІТ з 17 травня по 16 листопада 2017 року.

Згідно з висновком експерта № 1092 -3097/17 від 20 жовтня 2017 року відділу судово-медичної експертизи трупу КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» клінічна смерть пацієнтки ОСОБА_5 настала на операційному столі від ускладнень наркозу (внаслідок гострого кислотно-аспіраційного трахео - бронхо пневмоніту (Синдрому Мендельсона) попадання в дихальні шляхи кислого шлункового змісту, який є агресивним середовищем навіть у невеликому обсязі) з швидким розвитком набряку легенів і зупинкою серця, а далі, тривале знаходження хворої в стані клінічної смерті (на протязі 27 хвилин), спричинило пост-реанімаційну хворобу від якої наступних на 13 днів у стаціонарах розвинулася поліорганна недостатність. Таким чином, смерть ОСОБА_5 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з гострим кислотно-аспираційним трахео-бронхо-пневмонітом (Синдром Мендельсона) під час наркозу при лапароскопічній гінекологічній операції.

Наказом № 01/7-8к від 09 жовтня 2017 року через порушення стандартів надання медичної допомоги з анестезіології та акушерства і гінекології, на підставі акту службового розслідування від 29 вересня 2017 року лікарю-анестезіологу відділення анестезіології з ПІТ ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом головного лікаря ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» Кузар О. В. № 79-кз-1 від 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ПІТ за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно з пунктом 2 частиною першою статті 40 КЗпП України.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Можливість розірвання трудового договору з працівником за ініціативою власника або уповноваженого ним органу у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи, повинна бути проведена із дотриманням вимог, викладених у частинах першій - третій статті 40 КЗпП України.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи наведене, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов`язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.

Висновок атестаційної комісії про кваліфікацію працівника є одним із доказів його відповідності зайнятій посаді чи виконуваній роботі. Цей висновок підлягає перевірці та оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Однак, не виключена можливість розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України без проведення атестації навіть при наявності нормативних актів щодо атестації певних категорій працівників, якщо фактичними даними підтверджується, що внаслідок недостатньої кваліфікації працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки.

Атестація лікарів здійснюється відповідно до Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 19 грудня 1997 року № 359, згідно з розділом II якого атестації на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням звання «лікар-спеціаліст» з конкретної лікарської спеціальності підлягають особи, які закінчують навчання в інтернатурі, а також особи, які у порядку, передбаченому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1992 року № 195 «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю», допущені до лікарської діяльності та пройшли курси спеціалізації або стажування. Особи, які не працювали більше трьох років за конкретною лікарською спеціальністю та особи, які своєчасно не пройшли атестацію на кваліфікаційну категорію, не можуть займатися лікарською діяльністю за цією спеціальністю без попереднього проходження стажування відповідно до вимог Положення про порядок направлення на стажування лікарів, які не працювали за спеціальністю більше трьох років, і про порядок їх наступного доступу до лікарської діяльності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 1993 року № 48, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 квітня 1993 року за № 19. Атестацію на визначення знань та практичних навиків проводять за Переліком лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12 листопада 2002 року за № 385, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за № 892/7181. Термін дії сертифіката лікаря (провізора) - спеціаліста становить 5 років.

Згідно сертифікату № 002254 ОСОБА_1 30 січня 2008 року атестувався на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Одеському державному медичному університеті, наказом по Одеському державному медичному університету від 31 січня 2008 року за № 32-о присвоєно (підтверджено) звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю медицина невідкладних станів. Сертифікат дійсний до 31 січня 2013 року.

Згідно сертифікату № 004469/370 ОСОБА_1 присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Анестезіологія». Сертифікат дійсний до 17 травня 2017 року.

Суд установив, що 12 травня 2017 року начальником відділу кадрів на ім`я головного лікаря ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» складено рапорт про те, що у лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з палатами інтенсивної терапії ОСОБА_1 16 травня 2017 року закінчився 5-ти річний термін дії сертифікату лікаря-спеціаліста. На неодноразові звернення начальника відділу кадрів про надання документів щодо проходження курсів підвищення кваліфікації з подальшою атестацією ОСОБА_1 не відреагував.

16 листопада 2017 року комісією працівників ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» у складі головного лікаря Кузар О. В. , заступника головного лікаря з медичної частини Попадюк А. В., начальника відділу кадрів Попової Р. Л. складено акт про те, що лікар-анестезіологу ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 16 листопада 2017 року закінчився шестимісячний термін перебування його на посаді лікаря анестезіолога-стажиста, однак останній до цього часу не атестувався.

Профспілковий комітет ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» надав згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Системний аналіз частини першої статті 76, частини першої статті 81 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такої обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його трудових прав; а відповідачем доведена не відповідність позивача займаній посаді лікаря-анестезіолога; не наведено об`єктивних причин, що перешкоджали позивачу пройти атестацію та продовжити термін дії свого сертифікату; від запропонованої вакантної посади молодшого спеціаліста з медичною освітою останній відмовився, то висновку суду про законність звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є правильними.

Установивши, що ОСОБА_1 після закінчення терміну дію сертифікату лікаря-спеціаліста відповідних документів на підтвердження своєї кваліфікації не надав; порушив стандарти надання медичної допомоги з анестезіології та акушерства і гінекології, що мало місце 04 вересня 2017 року під час анестезіологічного забезпечення операційного втручання ОСОБА_5 , що підтверджується актом службового розслідування від 29 вересня 2017 року, висновком експерта № 1092-3097/17 від 20 жовтня 2017 року відділу судово-медичної експертизи трупу КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», показами свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку про законність наказу № 01/7-8к від 09 жовтня 2017 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наказу № 40-кп від 15 травня 2017 року про переведення його посаду лікар-анестезіолога стажиста.

Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його трудових прав, то висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові є правильним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи заявника, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводиться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун