Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа №641/14162/13-ц

провадження №61-7066св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року у складі судді Курганникової О. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його заборгованість за кредитним договором у розмірі 526 656,37 грн.

Позов мотивовано тим, що 26 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 59 000 доларів США, строком повернення до 19 вересня 2013 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 16,5 % річних.

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі укладених між поручителями і банком двох окремих договорі поруки від 26 вересня 2008 року.

В порушення умов кредитного договору, позичальник взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим, станом на 03 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 526 656,37 грн (в еквіваленті за курсом Національного банку України 7,9930 за 1 долар станом на 03 жовтня 2013 року), яка складається з наступного: 298 587,87 грн - заборгованість за кредитом; 164 679,78 грн - заборгованість за відсотками по кредиту, 48 459,32 грн - заборгованість по пені за кредитом, 14 929,41 грн - заборгованість за штрафом по кредиту.

Посилаючись на наведені обставини, банк просив стягнути вказану заборгованість з відповідачів солідарно, як з позичальника та поручителів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 526 656,37 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» суму судового збору у розмірі 3441 грн.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що позичальник порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення ОСОБА_2 договору поруки, а отже не доведено і підстав для стягнення з неї кредитної заборгованості, яка утворилася у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань.

Суди попередніх інстанцій позбавили можливості відповідача надати спростування оскаржуваного договору поруки.

Судами не перевірено обставин щодо укладення договору поруки з ОСОБА_2 та не враховано, що вона не приймала на себе зобов`язань за наведеним договором кредиту, укладеного з ОСОБА_3 . Позивач належних та допустимих доказів про те, що саме ОСОБА_2 має відповідати за наведеним договором солідарно з іншими відповідачами не надав, а суди безпідставно відмовили у задоволені клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Внаслідок порушення порядку прийняття доказів, суди помилково дійшли висновку про задоволення позовних вимог, визнавши доведеним укладання договору поруки з ОСОБА_2 , безпідставно застосували положення статей 509, 526, 546, 554, 612, 599, 1046, 1054 ЦК України до правовідносин між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

За змістом укладеного з ОСОБА_2 договору поруки, вона несе солідарну відповідальність з боржником за неповернення кредитної заборгованості.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору та договору поруки, укладеного з ОСОБА_2 під час розгляду справи не спростовано.

Встановивши обставини укладення між банком та відповідачами кредитного договору, забезпеченого договором поруки, зокрема укладеного з ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що за умов неспростування презумпції правомірності правочинів та доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, у зв`язку з чим позичальник та його поручитель зобов`язані сплатити позивачу суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 298 587,87 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 164 679,78 грн, пені - 48 459,32 грн, та штрафів, передбачених умовами договору на суму 14 929,41 грн.

Заборгованість саме у такому розмірі підтверджується наданим банком розрахунком, який під час розгляду справи відповідачами не спростовано.

Доводи касаційної скарги про позбавлення судами відповідача можливості надати спростування дійсності договору поруки ОСОБА_2 та безпідставне відхилення клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року було частково задоволення клопотання представника ОСОБА_2 та призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідача попереджено про наслідки ухилення від проведення експертизи за статтею 109 ЦПК України.

Разом з тим, клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи стороною відповідача не виконано, вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 не надано, вартість проведення експертизи не сплачено.

Суд апеляційної інстанції відповідно до принципу пропорційності, передбаченого статтею 11 ЦПК України, не знайшов підстав для чергового направлення справи для проведення судової експертизи, з огляду на невиконання відповідачем клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, відсутності вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 , необхідних для проведення експертизи згідно ухвали суду апеляційної інстанції від 29 жовтня 2018 року та несвоєчасну сплату останньою вартості експертизи.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням положень статті 109 ЦПК України на підставі дослідження оригіналу договору поруки, зміст якого не спростовано, визнав, що підпис на договорі поруки належить ОСОБА_2 .

Правильно застосувавши наведені норми матеріального права з урахуванням встановлених обставин та умов укладених між сторонами договорів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, як з позичальника і поручителя, у солідарному порядку.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 солідарної відповідальності за кредитним договором в силу не підписання нею договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська