ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Лаченкової О.В., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року про відмову у повороті виконання рішення

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року по цивільній справі № 202/38227/13-ц позов ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 207 441,17 грн., судовий збір в розмірі 2 174,41 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ Акцент-Банк на користь ПАТ КБ ПриватБанк суму 10 000,00 грн.

На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2/0417/3485/2012, який був пред`явлений ПАТ КБ ПриватБанк до примусового виконання до Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області.

В процесі виконання вказаного рішення суду було здійснено реалізацію нерухомого майна ОСОБА_1 на прилюдних торгах, а саме квартир за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості. Переможцем прилюдних торгів та новим власником вказаного нерухомого майна стало ТОВ Ключове рішення.

Заявник зазначав, що в результаті реалізації вказаного майна було погашено заборгованість за кредитним договором на суму 17 271,87 доларів США. Вказував, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2013 року заочне рішення цього ж суду від 14.05.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 04.06.2014 року позовну заяву ПАТ КБ ПриватБанк залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2014 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 процентів за користування кредитом та пені скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1 982,01 доларів США та пеню в розмірі 1 000,00 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року було змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. Питання про поворот виконання рішення судом не вирішувалося. Рішення набрало законної сили.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом скасовано та ухвалено нове в цій частині. Позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 135,29 доларів США та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3 913,10 доларів США. В іншій частині постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року залишено без змін. Питання про поворот виконання рішення не вирішувалося.

Заявник зазначав, що оскільки постановою Верховного Суду стягнуто з нього на користь Банку меншу суму (10 135,29 доларів США + 3 913,10 доларів США = 14 048,39 доларів США), ніж перераховано виконавчою службою на користь Банку в рахунок погашення заборгованості грошових коштів, отриманих від реалізації його майна (17 271,87 доларів США), різниця в розмірі 3 223,48 доларів США підлягає стягненню з Банку на його користь.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд допустити поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року та в порядку повороту виконання вказаного рішення суду стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк на його користь 3 223,48 доларів США.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про поворот виконання рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про поворот виконання рішення задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу апелянта без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року по цивільній справі № 202/38227/13-ц позов ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 207 441,17 грн., судовий збір в розмірі 2 174,41 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ Акцент-Банк на користь ПАТ КБ ПриватБанк суму 10 000,00 грн. (а.с.31-21 т.1).

На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2/0417/3485/2012, який був пред`явлений ПАТ КБ ПриватБанк до примусового виконання до Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області (а.с.99,100 т.2).

Також, в провадження Індустріального районного суду м. Дніпропетровська також перебувала цивільна справа № 0417/2-2431/2011 (в подальшому № 202/38441/13-ц) за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року, укладеним між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 .

За результатами розгляду справи, 12.08.2011 року судом було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором в розмірі 180 215,17 грн.

На виконання вказаного заочного рішення суду був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання до Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця від 02.08.2012 року виконавче провадження № В7-1615/12 з виконання виконавчого листа № 202/38227/13-ц та виконавче провадження № В7-451/12 з виконання виконавчого листа № 202/38441/13-ц було об`єднано у зведене виконавче провадження № В7-451/12 (а.с.102 т.2).

В процесі виконання вказаних рішень суду було здійснено реалізацію нерухомого майна належного ОСОБА_1 на прилюдних торгах, а саме квартир за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року.

Відповідно до свідоцтв, виданих 16.08.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Н.І. за реєстровим № 3672 та № 3674, переможцем прилюдних торгів та новим власником квартир за адресою: АДРЕСА_1 стало ТОВ Ключове рішення (а.с.118,119,120,138-139,140-141 т.2).

Також установлено, що грошові кошти, отримані від реалізації вказаного нерухомого майна на загальну суму 17 271,87 доларів США, були перераховані виконавчою службою на рахунок стягувача ПАТ КБ ПриватБанк на погашення заборгованості за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року.

Відповідно до наданої заявником виписки з його рахунку за кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року на його рахунок 15.08.2012 року було перераховано в рахунок погашення заборгованості за кредитом 7 687,98 доларів США, а 28.08.2012 року 9 583,89 доларів США (а.с.123 т.2).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду від 14.05.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.58 т.1).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2014 року позовну заяву ПАТ КБ ПриватБанк залишено без розгляду (а.с.61 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2014 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.90-91 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено (а.с.105-107 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 процентів за користування кредитом та пені скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з них солідарно на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1 982,01 доларів США та пеню в розмірі 1 000,00 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті рішення залишено без змін (а.с.149-153 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.206-209 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. Питання про поворот виконання рішення судом не вирішувалося (а.с.22-25 т.2).

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом скасовано та ухвалено нове в цій частині. Позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 135,29 доларів США та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3 913,10 доларів США. В іншій частині постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року залишено без змін. Питання про поворот виконання рішення не вирішувалося (а.с.85-89 т.2).

Також судом встановлено, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 року по цивільній справі № 0417/2-2431/2011 (№ 202/38441/13-ц) було скасовано ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.12.2013 року та справа була призначена до нового розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14.04.2014 року позовну заяву ПАТ КБ ПриватБанк залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14.04.2014 року скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк про стягнення заборгованості закрито.

Позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року, яка станом на 05.07.2011 року складає 22 604,60 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 180 215,17 грн., яка складається із наступного: 10 135,29 доларів США заборгованість за кредитом; 7 525,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 943,55 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк судові витрати по справі в розмірі 1 820,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.06.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2016 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2018 року за заявою ОСОБА_1 допущено поворот виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 року по цивільній справі № 0417/2-2431/2011 (№ 202/38441/13-ц) та стягнуто з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 17 271,87 доларів США (що за курсом 26,15621 відповідно до довідки № 311-5-1-5/66 від 06.06.2018 року складає 451 766,65 грн.). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 року вказана ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2018 року залишена без змін (а.с.198-203 т.2).

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для повороту виконання рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року у справі № 13-рп/2011, поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч.9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої-третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що грошові кошти в розмірі 17 271,87 доларів США були перераховані державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження з виконання заочних рішень Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року по справі № 202/38227/13-ц та від 12.08.2011 року по справі № 202/38441/13-ц на один рахунок стягувача ПАТ КБ ПриватБанк, відкритий для погашення заборгованості кредитним договором № 1/259-МК від 30.05.2005 року, укладеним між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що грошові кошти в розмірі 17 271,87 доларів США, отримані Банком, ухвалою суду від 17.07.2018 року вже стягнуті з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 в порядку повороту виконання заочного рішення суду від 12.08.2011 року по справі № 202/38441/13-ц, тобто останній просить двічі стягнути з Банку одні й ті ж самі грошові кошти, а тому правові підстави для повороту виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2012 року по справі № 202/38227/13-ц відсутні.

Судом апеляційної інстанції перевірялись обставини справи, було установлено , у тому числі і на підставі витребуваних доказів. Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року було витребувано у Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірені матеріали зведеного виконавчого провадження № В7-451/12 з примусового виконання: 1) виконавчого листа № 2/0417/3485/2012, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором в розмірі 207 441,17 грн., судового збору в розмірі 2 174,41 грн., та про солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 10 000,00 грн.; 2) виконавчого листа № 0417/2-2431/2011, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованості за кредитним договором в розмірі 180 215,17 грн.

На виконання вказаної ухвали, відділ державної виконавчої служби листом від 29.10.2020 року № 17.13-34/71059 повідомив апеляційний суд, що з 23.07.2012 року по 23.12.2013 року у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 33539448 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/3485/2012, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк боргу в розмірі 209 615,58 грн.

Старшим державним виконавцем Зеркаль Л.А. 23.12.2013 року вищезазначене виконавче провадження закінчено на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з тим, що ухвалою № 202/37662/13-ц, провадження № 2-п/202/620/2013 від 09.12.2013 року заочне рішення скасоване.

З 04.11.2011 року по 22.12.2013 року у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 29645819 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2431, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу в розмірі 184 185,17 грн.

Старшим державним виконавцем Зеркаль Л.А. 22.12.2013 року вищезазначене виконавче провадження закінчено на підставі п.4 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з тим, що ухвалою № 202/37663/13-ц, провадження № 2/п/0202/621/2013 від 16.12.2013 року заочне рішення скасоване.

Станом на 29.10.2020 року вищезазначені виконавчі документи у відділі державної виконавчої служби не перебувають та не надходили, а виконавчі провадження знищені відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом № 1829/5 від 07.06.2017 року.

Крім того, суду апеляційної інстанції надано довідки з ВП-спецпідрозділ по ВП № 29645819 та по ВП № 33539448.

Вивчивши витребувані докази, матеріали справи, вислухавши пояснення, колегія суддів звертає увагу, що виконавче провадження № 29645819 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2431 було відкрито 04.11.2011 року, а виконавче провадження № 33539448 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2431 було відкрито 25.07.2012 року.

Тобто, на момент укладення державною виконавчою службою договорів про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також складання державним виконавцем акту про реалізацію нерухомого майна, виконавче провадження № 33539448 ще не було відкрито, а реалізація нерухомого майна здійснювалася в межах виконавчого провадження № 29645819 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2431, провадження по якому було відкрито 04.11.2011 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент реалізації нерухомого майна, виконавчі дії проводилися в межах вперше відкритого виконавчого провадження № 29645819 і по якому ухвалою суду від 17.07.2018 року вже допущено поворот виконання заочного рішення суду від 12.08.2011 року по справі № 202/38441/13-ц, тобто заявник просить двічі стягнути з банку одні й ті ж самі грошові кошти.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів чинним законодавством не передбачена.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року про відмову у повороті виконання рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: О.В. Лаченкова

І.А. Єлізаренко