Провадження №2/592/436/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Печерського районного суду м.Києва, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що він неодноразово звертався до Печерського районного суду м.Києва за скаргами від 30.10.2019 та від 01.04.2019 на незаконні дії та бездіяльність органу досудового розслідування за ст.306 КПК України, за якою строк їх розгляду імперативно встановлений «не пізніше 72 годин з моменту надходження відповідної скарги», що за ст.115 КПК України включає і неробочий час. Судове рішення з розгляду його скарги від 01.04.2019 по справі №757/28201/19-к в Печерському районному суді м.Києві не відбулося, жодного рішення не прийнято, а за скаргою від 30.10.2018 по справі №757/48802/18-к ухвала суду не оприлюднена, а її копія йому так і не була надана. Вказаними діями суддів, які розглядали скарги, порушено всі його конституційні права і свободи за Розділом 11 Конституції, а також зрив судового засідання за порушенням ст. 306 КПК та його відсутності в залі судового засідання Печерського районного суду м.Києва. Тільки відповіддю від 26.02.2019 в.о. голови Печерського районного суду м.Києва Білоцерковець О.А. його повідомлено, що ухвалою суду від 18.02.2019 судове засідання з розгляду скарги по справі №757/28201/19-к призначено на 28.02.2019 в режимі відеоконференції з Ковпаківським судом м. Суми. Відеоконференція не відбулася з технічних причин Печерського районного суду м.Києва та жодного повідомлення про призначення наступного судового засідання по справі №757/28201/19-к йому так і не було надано. У справі № 757/48802/18-к суддя Остапчук Т.В. в одному судовому засіданні постановила ухвалу від 08.11.2019 з перевищенням строку розгляду більш ніж на рік, але судове рішення йому так і не надано. Також ухвала відсутня і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень. Не зважаючи на його заяви від 08.11.2019 та від 02.12.2019 до судді Остапчук Т.В. про надання ухвали від 08.11.2019 та копії запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу, жодної відповіді та запитуваних ухвал, також копії технічного запису по цей час він не отримав, що свідчить що ніякого дотримання суддями Печерського районного суду м. Києва норм прямої дії Конституції України щодо верховенства права, законності чи присяги судді взагалі не йдеться. Вважає такі дії суддів Печерського районного суду м. Києва відвертим знущанням над Конституцією, КПК України та умисним не виконанням присяги судді та обов`язку посадових осіб суду щодо належної організації його діяльності з виконання імперативних вимог чинного законодавства та його конституційних прав. Виходячи із неодноразових особистих звернень та розглядів позовів ним до відповідача в судах, глибоке душевне власне сприйняття несправедливості, вважає, що в наслідок незаконних та безвідповідальних дій з порушенням наведених вимог Конституції та законів України та злочинної бездіяльності посадових осіб органу державної влади по незаконній відмові йому протягом 29 років у наданні йому особистого житла, завдана моральна шкода також полягає в умисному невиконанні вимог чинного законодавства, недбалому відношенні відповідача до нього, приниження позивача, який повинен через правоохоронні органи та суди добиватися від органу, який призвано надавати соціальний захист, виконання вимог ст. 46, 47 Основного Закону - Конституції України. Крім того, він є особою похилого віку і перебуває під особливим захистом за ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», за яким будь - яка дискримінація громадян похилого віку забороняється, а посадові особи, які порушують ці гарантії, притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. Впродовж 28 років і до цього часу він не зміг отримати житла і відповідно було порушено його конституційне право на належне володіння його майном. Таким чином на протязі тривалого часу, відповідач противоправними діями та бездіяльністю, не виконуючи вищезазначене законодавство, узаконює порушення, яким не надається йому житло, чим наносить йому як матеріальну, так і моральну шкоду. Він постійно, на протязі тривалого часу, відчуває душевні страждання, нервові стреси. Відчуває незручності та від негараздів та суперечок у нього постійно змінюється кров`яний тиск, болить голова, порушився нормальний сон, пропав апетит. Все це негативно відображається на стані його здоров`я. Він постійно звертається за допомогою до лікарів. Також йому виповнилося 69 років, тобто він вже протягом 9 років є особою похилого віку, на підтримку якої повинна бути направлена вся соціальна політика як держави, так і органів місцевого самоврядування, але які не виконують відносно нього свої зобов`язання, порушуючи тим самим вимоги Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» Прийняті відповідачем незаконні рішення, змусили його неодноразово звертатись до суду для відновлення порушених законних прав та інтересів з позовами, внаслідок чого він поніс значні матеріальні втрати на оформлення заяв та юридичну допомогу, поїздки в судові засідання, у зв`язку з чим він витрачав час, який міг би використати на особисте життя, членів своєї сім`ї, коло своїх друзів та знайомих, а також душевні страждання у самих судових засіданнях, де він доказував своє законне право на отримання соціального захисту. Як у судових засіданнях, так і після судових засідань він переживав негативні емоції та страждання, які негативно поглиблювали розлад його і так підірваного здоров`я, спричиняли необхідність вживання заспокійливих лікарських засобів. Вважає, що завдану йому моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як не існує визначених критеріїв матеріального вираження душевного болю, страждань, а також спокою та нервового стану, розуміючи, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди може бути виключно умовним, тому беручи до уваги, те що відповідачем позбавлено його права на особисте житло, що є одним з основним факторів життєдіяльності сім`ї, завдану йому моральну шкоду та знищення його здоров`я. За такої бездіяльності та залишення порушень правоохоронного органу без реагування, порушено його конституційне право на отримання належного йому житла, чим завдано йому матеріальну шкоду у розмірі середньої вартості 2-х кімнатної квартири, що складає приблизно 1000000 гривень. У зв`язку з цим просить суд: визнати незаконними бездіяльність та рішення суддів Печерського районного суду м.Києва щодо не розгляду справи №757/28201/19-к, та не надання судового рішення по справі №757/48802/18-к; стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 2000000 грн. на відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Печерського районного суду м.Києва у зв`язку з не розглядом скарги, а також не наданням судових рішень, скасуванням як незаконної ухвали від 08.11.2019 судді Печерського районного суду міста Києва Остапчук Т.В. по справі №757/48802/18-к та порушення таким чином його права на судовий захист, що спричинило приниження його честі, гідності та порушення його конституційного права на належне йому житло.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, Шиянова В.В., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. На момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України, як самостійна юридична особа, ні працівники зазначеного державного органу не вчиняли по відношенню до Позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останньому матеріальної і моральної шкоди. При цьому належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта, є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, відповідне рішення установи вищого рівня, тощо. Проте, доказів неправомірності дій працівників суду позивачем не надано. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до надмірного збагачення за рахунок Держави. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач належним чином не обгрунтовує розмір позовних вимог в частині моральної шкоди, а саме якими доказами підтверджується факт нанесення шкоди відповідачем та не наводить розрахунку розміру шкоди. Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому матеріальної шкоди, та не наведено обгрунтованих розрахунків розміру такої шкоди.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно із статтями 15,16 ЦК України,- кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, на розгляді в Печерському районному суді м. Києва перебувала скарга ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокурори України (судове провадження №757/48802/18-к) та розподілена в автоматичному режимі за допомогою компютерної програми «Діловодство-3» для розгляду слідчому судді Бортницькій В.В., яка була відведена від участі в розгляді вказаного провадження, а в подальшому скарга була розподілена слідчому судді Остапчук Т.В.

Також на розгляді в Печерському районному суді м. Києва перебувала скарга ОСОБА_1 на постанову заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. від 12.12.2018 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000084 від 17.04.2018 (справа №757/28201/19-к), яка розглядалася слідчим суддею Григоренко І.В.

Із відповіді №4882/19 від 23.12.2019 голови Печерського районного суду м.Києва вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що ухвала суду від 08.11.2019, постановлена за результатами розгляду судового провадження №757/48802/18-к за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №0000030 від 06.05.2014, 02.12.2019 відправлена до Єдиного державного реєстру судових рішень безпосередньо суддею Остапчук Т.В. Супровідним листом, який створений в автоматизованій системі документообігу суду 04.12.2019 та прикріплена до обліково статистичної картки на провадження №757/48802/18-к, завірена копія ухвали суду від 08.11.2019 була направлена на адресу ОСОБА_1 (а.с.46).

Доводи позивача про те, що судове рішення за його скаргою від 01.04.2019 по справі №757/28201/19-к не прийнято та те, що жодного рішення за скаргою від 30.10.2018 по справі №757/48802/18-к не оприлюднено, спростовуються електронною відомістю з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до якої 03.06.2019 Печерським районним судом м.Києва було розглянуто скаргу ОСОБА_1 по справі №757/28201/19, а 04.12.2019 було оприлюднено скаргу по справі №757/48802/18-к.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Положеннями ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України,- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України,- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України,- матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Позивач в судовому засіданні наголошував на процесуальних порушеннях допущених, на його думку, слідчими суддями та загалом Печерським районним судом м. Києва. Зокрема, що скарги в передбачені КПК України строки до розгляду не призначались, про судові засідання він не повідомлявся та справи не були розглянуті протягом 72 годин відповідно до ст. 306 КПК України.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Однак, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є по суті оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи в порядку КПК України, та стягнення у зв`язку із завданими діями і бездіяльністю моральної шкоди, нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

У відповідності до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз`яснено, що у розумінні положень Кодексу Адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства. Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України "Про судоустрій і статус суддів" та Про вищу раду правосуддя" , відповідно до яких громадянин повною мірою може реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У зв`язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог чітко вбачається, що предметом їх оскарження є процесуальні дії суддів Печерського районного суду м. Києва щодо нерозгляду скарг на бездіяльність Генеральної прокуратури, внаслідок якої, як вказує позивач, він був позбавлений доступу до правосуддя у розумні строки, що спричинило приниження честі, гідності та порушення його конституційного права на належне йому житло, у зв`язку з чим була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України матеріальної та моральної шкоди, завданої йому Печерським районним судом м. Києва, до задоволення не підлягають, оскільки до юрисдиції суду не належить вирішення питань щодо законності або незаконності дій чи бездіяльності судді або суду загалом, з якої вбачається позовна вимога про стягнення матеріальної моральної шкоди.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 55-56 Конституції України, ст. ст. 3-5, 10, 13, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Печерського районного суду м.Києва, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 26.02.2020.

Суддя В.Б. Князєв