Номер провадження 22-ц/804/897/20
Номер провадження 22-ц/804/897/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 13 грудня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Костюкова Д.Г.) у цивільній справі №234/20662/19 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2019 року в сумі 159443,14 грн..В обґрунтування посилався на те, що рішенням Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року його позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця`на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12098,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 31 березня 2018 року в сумі 201211,62 грн., інфляційні збитки в сумі 3266,49 грн..Виконавчий лист ним було направлено до Ворошиловського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецька для примусового виконання рішення суду. Судове рішення не виконується. Рішенням суду було встановлено факт трудових правовідносин між заявником та боржником,факт заборгованості по заробітній платі,розмір середнього заробітку,стягнення середнього заробітку за період з 31 березня 2016 року по 31 березня 2018 року.

Відповідно до положень статті 117 КЗпП України за час затримки розрахунку з 01.04.2018 року по 30.11.2019 року підлягає стягненню з боржника на його користь середній заробіток у сумі 159443,14 грн..

Ухвалою судді Краматорського міського суду від 13 грудня 2019 року відмовлено в видачі судового наказу.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви і видачі судового наказу. Вважає,що з поданої заяви та рішення Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року вбачається безспірність вимоги про видачу судового наказу. Вважає, що суд зробив необгрунтований висновок про необхідність одночасного пред`явлення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 1 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала про відмову у видачі судового наказу розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення вже нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тобто, коли відсутній спір щодо права на таку заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку та щодо їх розміру, боржник визнає право стягувача на отримання такої виплати, нарахував цю виплату та боржник не має заперечень щодо розміру нарахованої виплати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2019 року в сумі 159443,14 грн..

Обгрунтовуючи заяву тим, що рішенням Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року його позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12098,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 31 березня 2018 року в сумі 201211,62 грн., інфляційні збитки в сумі 3266,49 грн.. Судове рішення не виконується. Рішенням суду було встановлено факт трудових правовідносин між заявником та боржником, факт заборгованості по заробітній платі,розмір середнього заробітку,стягнення середнього заробітку за період з 31 березня 2016 року по 31 березня 2018 року.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що будь - яких доказів, які б свідчили, що ДП «Донецька залізниця» нарахувало заявнику до виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2019 року в сумі 159443,14 грн. не надано, а із заяви про видачу судового наказу вбачається, що ця сума нарахована безпосередньо самим заявником.

За встановлених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення вже нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, такі вимоги є взаємопов`язані, що прямо зазначено в статті і видача судового наказу на окремі вимоги, сума яких боржником не нарахована не передбачено ст.161 ЦПК України, а тому правильно відмовив в видачі судового наказу. Такий висновок суду відповідає положенням пункту 3 частини 1 статті 165 ЦПК України, якою визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Посилання в мотивувальній частині ухвали на те, що фактично заявником ставиться питання не про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, а у зв`язку з невиконанням судового рішення, що не передбачено ст. 161 ЦПК України є зайвим. Однак воно не впливає на правильність висновків суду про відсутність підстав для видачі судового наказу.

Доводи про те, що рішенням суду було встановлено факт трудових правовідносин між заявником та боржником, факт заборгованості по заробітній платі,розмір середнього заробітку,стягнення середнього заробітку за період з 31 березня 2016 року по 31 березня 2018 року, а тому не потребує окремого нарахування боржником суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2019 року, таку суму суд може розрахувати сам, є безпідставними. Оскільки видача судового наказу можлива лише в разі, якщо заявлено вимогу про стягнення вже нарахованої боржником, але не виплаченої працівникові суми. Всі інші вимоги є підставою для звернення до суду в порядку позовного провадження.

Колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню , а ухвалу суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Краматорського міського суду від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: