№ 207/2535/19
№ 2/207/112/20
17 лютого 2020 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Тюлюнової В. Г.
при секретарі: Куцевол Л.В.
за участі представника позивача,
адвоката Бразалук С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з боржника грошових коштів.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.
Представник позивача адвокат Бразалук С.С,, в судове засідання з`явилася, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позов нею не уточнювався, позовні вимоги не змінювалися, підстави або предмет позову теж не змінювалися, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 12.05.2016 року відповідач ОСОБА_2 , за попередньою домовленістю із позивачем ОСОБА_1 , отримав у нього в борг грошові кошти в сумі 3550 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят) доларів США., які зобов`язався повернути до 09.06.2016 року. На підтвердження укладеного договору була складена розписка. Грошові кошти відповідачем не були повернуті у встановлений строк. До сплину оговореного строку відповідач віддав лише 50 доларів США, а решту суми так і не повернув. Під час часткового повернення боргу було складено розписку, відповідно до якої решту суми відповідач має повернути до 01.07.2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до приписів ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається письмово, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно приписів ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що розписка є належним та допустимим доказом по справі, який підтверджує факт укладання договору позики та факт передачі позивачем і отримання відповідачем грошових коштів в обумовлених сумах, а також інші умови договору.
15.12.2017 року набув чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017 року (ВВР, 2017, № 48, ст. 436), яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України шляхом викладення його у новій редакції.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Враховуючи приписи ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, заперечення на позовну заяву викладаються відповідачем у відзиві. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд наголошує, що подання відзиву на позовну заяву є правом відповідача, однак наслідком неподання такого відзиву є те, що справа буде розглянута за наявними в ній матеріалами.
В матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позовну заяву та докази, які б спростовували твердження позивача. В силу положень ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України та з урахуванням матеріалів справи, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, обставини, на які посилався позивач, як на підставу позову, знайшли своє підтвердження.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення суми процентів, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а, отже, суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд наголошує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Також, цивільні права та обов`язки виникають із договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів.
Суд не вбачає того, що позивач здійснив дії, які б свідчили про реалізацію права, передбаченого ст. 1048 Цивільного кодексу України. В умовах договору позики взагалі мова не йде про отримання процентів.
Також, суд зазначає, що невиконання умов, які передбачені ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, автоматично не створюють процентну позику. В цій нормі закону йде мова лише про безпроцентну позику.
Суд наголошує, що відповідно до статті 6 цього Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог із врахуванням положень ч. 3 цієї статті.
Виходячи із викладеного, суд вважає за можливе з відповідача стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908,96 грн..
Щодо витрат на правничу допомогу, суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137).
В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, у вигляді актів виконаних робіт та квитанцій, що підтверджують оплату послуг професійної правничої допомоги.
Таким чином, судом встановлений обсяг наданої правничої допомоги та її вартість, тому суд погоджується із стягненням витрат на правову допомогу з відповідача.
Також, суд враховує, що позивачем було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс на момент подачі позову до суду і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зазначивши, що кінцева вартість послуг професійної правничої допомоги буде визначена на момент останнього судового засідання у справі.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки приписи ст. 81 ЦПК України закріплюють правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, крім випадків встановлених законом.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 509, 536, 610, 625, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,96 грн. (дев`ятсот вісім грн.) 96 коп..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8700 (вісім тисяч сімсот )грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя В.Г.Тюлюнова