Справа № 565/1501/19
Провадження № 2/565/199/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Незнамової І.М.,

з участю:

секретаря судових засідань Нафєєвої Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представників служби у справах дітей Шпак В.М., Самохіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити участь у вихованні сина наступним чином: кожну п`ятницю та суботу - з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем фактичного проживання позивача, без обмеження адреси прогулянок, з можливістю поїздки до родичів в межах території України; кожен день народження дитини, а саме - 10 листопада кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.; кожні шкільні канікули в літній та зимовий період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини в межах території України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року його було визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Обов`язок по утриманню дитини він виконує, однак жодних прав, як батько дитини, не може реалізувати, оскільки з боку відповідачки чиняться перешкоди. Ситуація ускладнилася настільки, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знає, що він є його батьком.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив, який обґрунтовується тим, що положення ч.1 ст.159 СК України визначає право сторони на звернення до суду з позовом про усунення перешкод лише при наявності такої умови, як наявність перешкод у спілкуванні з дитиною, зокрема ухиленні від виконання рішення органу опіки та піклування. Однак на даний час відсутнє рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки позивач не звертався до органу опіки та піклування з таким питанням, тому вважає, що ОСОБА_1 обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, звернувшись одразу до суду та не отримавши відповідного рішення органу опіки та піклування. Також зазначила, що позивач ніколи не бажав бути батьком дитини, останній навіть не забрав сина з пологового будинку, а її залишив ще вагітною. З моменту народження сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не приймає жодної участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не підтримує жодних відносин, не цікавиться його життям та здоров`ям, не переймається його навчанням у школі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що вказує на ухилення батьком від виконання своїх обов`язків. Все це позивач здійснює свідомо та без жодних на те перешкод.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, яка ґрунтується на тому, що він з сином ОСОБА_6 не спілкувався у зв`язку із складними стосунками з відповідачкою. Проте з плином часу він зрозумів, що непрості стосунки з відповідачкою не повинні бути перешкодою у спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні. Тому неодноразово по телефону звертався до відповідачки щодо надання можливості спілкування з сином, на що отримував категоричні відмови, тому, в порядку ст.159 СК України, звернувся безпосередньо до суду для усунення перешкод у спілкуванні з сином.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких, крім викладених у відзиві обставин, додала, що права позивача, як батька дитини, не порушені, жодних перешкод у спілкуванні із сином вона позивачу не чинила, оскільки останній такого бажання не виявляв і не виявляє, тому права ОСОБА_1 не підлягають захисту в обраний спосіб.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року його було визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти. Обов`язок по утриманню дитини він виконує, однак жодних прав, як батько дитини, не може реалізувати, оскільки з боку відповідачки чиняться перешкоди. Зазначив, що його син ОСОБА_6 називає батьком іншого чоловіка, однак він вважає, що дитина повинна знати, хто його біологічний батько. З моменту народження сина та по 2019 рік у нього була сильна особиста образа по відношенню до ОСОБА_3 , тому він не спілкувався з сином. На даний час він проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 , в якої є дочка, ровесниця його сина ОСОБА_6 . Коли він почав виховувати дочку своєї цивільної дружини, в нього проявилися батьківські почуття до свого сина ОСОБА_6 , яких до того часу не було. Зауважив, що почуття з`явилися близько 2-ох років назад. На початку 2019 року він почав телефонувати ОСОБА_3 і просити про зустріч із сином. У телефонній розмові відповідачка ОСОБА_3 повідомила йому, якщо він наблизиться до сина, то вона вимушена буде звертатися до поліції. Через цю обставину він звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сином. Оскільки судове рішення має вищу юридичну силу по відношенню до рішення органу опіки піклування, тому він звернувся безпосередньо до суду за усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною. Зауважив, що він за місцем проживання сина жодного разу не приходив, лише тричі телефонував до відповідачки з питань спілкування з дитиною. Вперше він зателефонував до відповідачки щодо вирішення питання його участі в спілкуванні з сином у січні 2019 року. Під час розмови ОСОБА_3 дала категоричну відмову та почала погрожувати, кажучи, що звернеться до поліції. Також під час проведення комісії з питань захисту дитини Виконавчого комітету Вараської міської ради щодо його участі у вихованні сина, відповідачка також у категоричній формі заперечувала проти його спілкування з сином. 30 січня 2020 року комісією з питань захисту дитини Виконавчого комітету Вараської міської ради прийнятий висновок, яким визначений порядок його участі у вихованні дитини. Оскільки вказаний висновок носить рекомендаційний характер, тому він не наполягав на його виконанні та не намагався побачити сина і налагодити з ним зв`язок. З моменту народження сина він жодного разу з ним не спілкувався, однак декілька разів бачив його при випадкових зустрічах. При таких зустрічах з сином не підходив до нього, бо не міг насмілитися.

Відповідаючи на запитання, позивач ОСОБА_1 не зміг конкретизувати, які саме перешкоди чинила йому ОСОБА_3 у спілкуванні із сином і в чому вони полягали, при цьому лише зазначивши, що перешкодами вважає погрози позивачки, які та висловлювала у телефонних розмовах.

Окрім цього, позивач ОСОБА_1 зауважив, що не вважав за потрібне звертатися до служби у справах дітей щодо вирішення питання його участі в спілкуванні з сином, оскільки, на його думку, висновок комісії з питань захисту дитини не має юридичної сили, носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим до виконання. Саме із цих причин він звернувся відразу до суду і в подальшому не виконував висновок щодо визначення способу його участі у вихованні сина.

Також підтвердив, що сина із пологового будинку він не забирав, від дня народження сина і до часу звернення до суду із позовом не намагався зустрітися із сином, оскільки мав велику образу на відповідачку ОСОБА_3 , а батьківські почуття до сина у нього виникли лише у 2019 році, на які його наштовхнула дочка його цивільної дружини.

Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Процун О.О. в судовому засіданні просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити з підстав, викладених у позові.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 повністю не визнала позовних вимог та пояснила, що з моменту, коли позивач залишив її вагітною, та по цей час, ОСОБА_1 не виявляв жодного бажання бачити сина, турбуватися про нього, тому і жодних перешкод з її боку не чинилося з цього приводу. ОСОБА_1 почав їй телефонувати у січні 2019 року, телефонував у стані алкогольного сп`яніння, ображав її нецензурною лайкою, принижував та наполягав, щоб вона відмовилася від аліментів, які стягуються на їх спільного сина. Таких дзвінків було декілька, одну із розмов вона записала і надала до суду в якості доказу. У зв`язку з тим, що біологічний батько не забирав сина із пологового будинку, з моменту народження дитини не мав бажання бачити сина, жодного разу не приходив до сина, не приймав участі у вихованні дитини, тому вона навіть не повідомляла дитині, хто її справжній біологічний батько. Весь час вихованням сина займався її чоловік - ОСОБА_8 , який виховує дитину, піклується про сина, вчить з ним уроки, разом проводять дозвілля і відпочинок. Одного разу син запитав у неї, чому його по батькові ОСОБА_9 , а не ОСОБА_10 . Тоді вона розповіла сину про його біологічного батька. За дев`ять років життя дитини, ОСОБА_1 жодного разу не виявляв бажання побачити сина та поспілкуватися з ним. Бували випадки, коли вона з дитиною проходила містом, а їм на зустріч йшов ОСОБА_1 , який, побачивши їх, переходив на інший бік вулиці або проходив схиливши голову, не проявляючи жодного інтересу до дитини. Якби ОСОБА_1 хотів приймати участь у вихованні сина, то вона не заперечувала б проти цього. На комісії з питань захисту дітей, коли вирішувалося питання щодо участі ОСОБА_1 у вихованні сина, вона говорила, якщо ОСОБА_1 має бажання спілкуватися з сином, то може прийти до них та розповісти дитині про себе. Навіть після цього ОСОБА_1 не виявив бажання поспілкуватися з сином. Позивач ОСОБА_1 також відмовився виконувати висновок комісії з питань захисту дитини, яка визначила спосіб участі позивача у вихованні дитини, вважаючи його незаконним та таким, що носить рекомендаційний характер. На її думку, вказаний позов направлений лише на те, щоб змусити її відмовитися від аліментів, а не намагання захистити свої батьківські права, яким ніхто не чинить перешкод. Додатково звернула увагу суду на те, що коли вона була вагітною і повідомила про це позивача, то ОСОБА_1 давав їй гроші для переривання вагітності та наполягав на цьому, однак вона відмовилася це робити. До 2019 року ОСОБА_1 взагалі їх не турбував, потім почав телефонувати з погрозами та вимогою відмовитися від аліментів, тоді вона і звернулася до поліції із заявою про погрози. ОСОБА_3 , відповідаючи на запитання, вказала, що біологічний батько дитини має право на спілкування з сином і ОСОБА_1 ніхто не заважав і не заважає це робити, однак позивач сам цього не бажає, дитина йому не потрібна, що він і підтвердив у зафіксованій телефонній розмові. Також зауважила, що між нею та ОСОБА_1 вирішувалося питання щодо усиновлення її чоловіком ОСОБА_8 їх сина. Така розмова відбувалася у службі у справах дітей, в присутності працівника службу. Спочатку ОСОБА_1 погодився та висловив готовність піти до нотаріуса для посвідчення відмови від дитини, однак згодом відмовився. Стверджує, що жодних перешкод у спілкуванні із сином, ОСОБА_1 вона не чинила і не чинить, вказує, що навіть протягом тривалого часу розгляду справи, наявності висновку комісії з питань захисту прав дитини, позивач жодного разу не намагався зустрітися з сином. Просить в позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні просила в позові ОСОБА_1 відмовити, через безпідставність.

У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Вараської міської ради Самохіна О.М. суду показала, що в службу у справах дітей надійшла ухвала Кузнецовського міського суду Рівненської області про залучення служби в якості третьої особи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Після цього, до служби у справах дітей були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у яких були відібрані пояснення щодо спірного питання. Під час спілкування з ОСОБА_1 було встановлено, що сторони разом взагалі не проживали, не вели спільного господарства і що останній не бажав народження дитини. При цьому ОСОБА_1 вказав, коли він почав виховувати дитину своєї цивільної дружини, в нього з`явилися почуття і він виявив бажання спілкуватися з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Поясненнями ОСОБА_3 були підтверджені пояснення ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 додала, що ОСОБА_1 не забирав останню з пологового будинку та протягом всіх років життя дитини не виявляв бажання спілкуватися з сином. Окрім цього ОСОБА_3 зауважила, що дитина взагалі не знає свого біологічного батька та вважає своїм батьком ОСОБА_8 . Тоді представниками служби у справах дітей було здійснено візит у сім`ю ОСОБА_3 . Під час проведення обстеження умов проживання дитини, вони спілкувалися з ОСОБА_6 , бачили на стіні його кімнати фотографію, на якій зображений його вітчим ОСОБА_8 . На її запитання до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хто це, дитина відповіла, що це його тато ОСОБА_11 . Потім дитина розповіла, що його матір звати ОСОБА_12 і що вони втрьох живуть разом. Розмови про біологічного батька дитини в той час не велося. Після цього до служби у справах дітей було запрошено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Під час спілкування зі сторонами, вона зрозуміла, що в сторін глибока образа один на одного, яка виникла задовго до звернення до суду. ОСОБА_3 наполягала на тому, що повідомляти дитину, хто її біологічний батько не буде, оскільки це може травмувати сина, а ОСОБА_1 наполягав, щоб дитині повідомили про батька. Під час тієї зустрічі був присутній психолог, яка висловила свою думку і пояснила матері про те, що дитина має бути повідомлена про існування біологічного батька і це має зробити лише матір, на що ОСОБА_3 погодилася. Після цього ОСОБА_3 направила до служби лист, в якому висловила прохання залучити психолога до її розмови із сином, з метою правильного повідомлення дитині про існування біологічного батька. Також ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до психолога за рекомендаціями, як саме знайомитися з дитиною та як себе поводити при зустрічі. На вирішення цього питання сторонам був встановлений час до 05 січня 2020 року. У визначений період жоден із батьків не звернувся до психолога. Рішенням Виконавчого комітету Вараської міської ради від 30 січня 2020 року №14 був затверджений висновок щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , який направлений до суду. Пізніше їй стало відомо, що дитина проінформована про наявність у нього біологічного батька. Службою у справах дітей також пропонувалося ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 провести усиновлення дитини. На цю пропозицію ОСОБА_3 та ОСОБА_8 погодилися, ОСОБА_1 також спочатку погодився, а потім передумав. Окрім цього, представник вказує, що до них у службу звертався ОСОБА_1 з приводу цільового використання ОСОБА_3 аліментів, які стягуються з нього. Під час вказаних звернень, ОСОБА_1 скаржився, що дитина його не знає, він її не бачить, а аліменти з нього стягуються. Тоді ОСОБА_1 було роз`яснено про можливість звернення до служби у справах дітей щодо визначення способу участі батька дитини у вихованні сина, однак ОСОБА_1 до них з цього приводу не звертався. Під час дослідження питання цільового використання аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було встановлено, що аліменти ОСОБА_3 витрачаються за цільовим призначенням, а дитина має навіть надміру того, що повинна мати. Висновки щодо цільового використання грошових коштів направлялися сторонам рекомендованими листами. Відповідаючи на запитання, представник служби Самохіна О.М. вказала, що жодних заяв від ОСОБА_1 до служби, з приводу чинення останньому перешкод у спілкуванні з сином, не надходило. Чому ОСОБА_1 не виконував висновок комісії, яким визначено спосіб його участі у спілкуванні із сином, їй не відомо.

У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Вараської міської ради Шпак В.М. суду показала, що з сторонами по справі вона познайомилася близько двох років тому, коли до служби у справах дітей звертався ОСОБА_1 з метою перевірки цільового використання грошових коштів, які стягуються як аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час дослідження питання цільового використання аліментів їй стало відомо, що дитина не знає свого біологічного батька, а своїм батьком вважає свого вітчима - ОСОБА_8 . За результатами перевірки було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до служби у справах дітей за встановленням порядку участі батька у вихованні дитини. ОСОБА_1 двічі звертався до служби у справах дітей за перевіркою цільового використання аліментів, однак жодного разу не звертався за встановленням порядку участі батька у вихованні дитини. Службі у справах дітей не відомо про будь - які перешкоди зі сторони ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_1 із сином. Із такими заявами ОСОБА_1 до служби не звертався. Разом із тим, ОСОБА_3 виконувала всі рекомендації служби у справах дітей, повідомила сину про існування біологічного батька, просила залучити до першої зустрічі із батьком психолога. 30 січня 2020 року був затверджений висновок щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , однак зазначений висновок батьком дитини не виконувався, як їй стало відомо із пояснень, наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні. На її думку бажання у ОСОБА_1 бачити дитину немає, жодних підтверджень щодо існування будь - яких перешкод зі сторони ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_1 із дитиною, позивачем суду не надано, обрана у такий спосіб поведінка ОСОБА_1 лише може нашкодити психологічному здоров`ю дитини, тому представник служби Шпак В.М. в судових дебатах просила вирішити вказаний спір на розсуд суду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_3 вона знає близько 15-ти років. Її чоловік є хрещеним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зустрічалися певний період часу. Коли ОСОБА_3 завагітніла і повідомила про це позивача, ОСОБА_1 категорично не хотів цієї дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина. Після народження дитини, вона неодноразово приїздила провідувати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 жодного разу до відповідачки та дитини не приїздив. 02 грудня 2011 року, коли ОСОБА_3 з дитиною виписували з лікарні, вона привозила дитині теплі речі і забирала відповідачку, ОСОБА_1 сина з пологового будинку не забирав. Їй відомо, що протягом усього життя дитини, ОСОБА_1 жодного разу не виявив бажання її побачити та поспілкуватися з сином. Також їй відомо, що протягом останніх двох років ОСОБА_1 звертався з позовом про зменшення розміру аліментів та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Її чоловік мав розмову з ОСОБА_1 щодо сина, на що ОСОБА_1 говорив, що не має бажання спілкуватися з сином. Зауважила, що жодних перешкод ОСОБА_3 не чинила ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною. На її думку, якби ОСОБА_1 бажав спілкуватися з сином, то ОСОБА_3 тільки б цьому сприяла.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є чоловіком ОСОБА_3 . У 2014 році він познайомився з ОСОБА_3 23 жовтня 2015 року вони зареєстрували шлюб і стали проживати разом. З ними також проживає малолітній син ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 називає його батьком. Він також має від першого шлюбу двох дітей, яких утримує, забезпечує, діти приїжджають до квартири, де він проживає з ОСОБА_3 та сином. Його діти від першого шлюбу та син дружини мають дружні відносини. Зауважив, що ОСОБА_3 жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 не чинить, ОСОБА_1 сам не виявляв і не виявляє бажання спілкуватися з сином. За весь період сумісного проживання із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 жодного разу не намагався зустрітися із сином. Шкільні вчителі дитини навіть не знали, що він є вітчимом ОСОБА_6 , вони вважали, що він є біологічним батьком дитини. ОСОБА_6 знає про існування біологічного батька, розпитував матір, чому той їх покинув. Звернув увагу на те, що він готовий усиновити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні допитана ОСОБА_14 , яка працює практичним психологом. ОСОБА_15 суду показала, що до неї звернулася мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_3 з метою дослідження дитини на внутрішньо - сімейні відносини. ОСОБА_3 при зверненні повідомила, що в дитини є біологічний батько, якого дитина не знає, та чоловік, який виховує дитину і не є біологічним батьком дитини. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є контактною дитиною, має високий рівень розвитку, високоемоційний, мова в нього насичена, повна, видно, що вихованням дитини займаються, по всіх параметрах він займає середньо - високий рівень. Під час обстеження, з дитиною були проведені наступні тести «Малюнок сім`ї», «Розмалюй моє тіло», «Закінчи речення», «Асоціація, як я розумію окремі слова». По відношенню до першого тесту, дитина намалювала тата ОСОБА_11 , який заробляє гроші, він іде до тата, щоб допомагати. Потім намалював маму, яка виходить з кола, ніби з іншого світу, та несе їм їжу. Про тата розповів, що його звати ОСОБА_11 , він з ним грається, вчить уроки, вони разом проводять багато часу, а мама на роботі, після закінчення якої приходить до них. У дитини сильний емоційний зв`язок з татом ОСОБА_11 , водночас немає емоційного зв`язку з біологічним батьком. Також дитина повідомила, що в нього є ще один тато, але це не тато - це ОСОБА_1 . Повідомив, що йому мама розповідала, що вони колись з ним зустрічалися, в них було кохання, а потім між ними сталися негаразди. На її звернення, щодо того, що може прийти інший тато, ОСОБА_6 відповів, що то не тато, то нехороший дядя, бо він злий. Дитина написала, що щастя - це коли мама і тато ОСОБА_11 разом. Під час діагностування дитини, його стан був стабільним, він був піднесеним. Тривога в дитини підвищувалася коли розмова заходила про біологічного батька, він називав його нехорошим, зазначав, що «він дзвонить та сварить маму, він не хотів мене, а зараз каже, щоб мама віддала гроші, він хоче бути татом, але в мене є тато, який любить мене». Дитина також вказувала, що знає про наявність біологічного батька, однак не хоче бачити його та не хоче контактувати з ним. Зауважила, що як у матері, так і в батька є материнський та батьківський інстинкти. Ці інстинкти або є або їх немає, набути їх неможливо, вони не можуть випадково з`явитися або випадково зникнути. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , настільки комфортно в цій сім`ї, наскільки це взагалі може бути, тому хлопчик не хоче цього змінювати. Вплив ззовні на цю дитину можливий, але дитина щаслива тоді, коли вона знаходиться в комфортних умовах. Якщо змушувати дитину спілкуватися з тим, із ким вона не хоче, почнуться проблеми не тільки в свідомості дитини, але й проблеми в сім`ї, у якій вона проживає або з людиною, з якою вона буде контактувати. На даний час впливати на дитину та змушувати її спілкуватися з тим, з ким вона не хоче, буде неправильним, і це може нашкодити дитині. Вважає, що дитина сама повинна дорости до побачення з батьком, вона має сама бути психологічно готовою до того, що вона хоче побачити біологічного батька. Вважає, що на даний час дитина не готова до спілкування з біологічним батьком. Такими насильницькими діями, як «я хочу щоб ти пішов, я хочу з тобою спілкуватися, я хочу, щоб ти знав, що я твій батько, я хочу, щоб ти знав, що в тебе є батько» можна лише нашкодити психіці дитини. Психолог у категоричній формі ствердила, що на даний час дитина не готова зустрітися із біологічним батьком і якщо дитину змусити це зробити, то це завдасть значної шкоди психологічному здоров`ю хлопчика, що в подальшому може призвести до непередбачуваних наслідків.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, представників служби у справах дітей, показання свідків, психолога, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Підставами для такого висновку суду є наступне.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 грудня 2011 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , його батьками у свідоцтві вказано ОСОБА_17 і ОСОБА_3 .

Із рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року, в справі №2/1711/744/11, вбачається, що ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 липня 2019 року, в справі №565/800/19, зменшений розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2012 року, на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садочок) №6 Вараської міської ради Рівненської області від 19 вересня 2019 року за №05-03/118, ОСОБА_5 відвідував дошкільний навчальний заклад 2013-2017 навчальні роки. ОСОБА_3 завжди приводила сина ОСОБА_5 до дошкільного навчального закладу, систематично відвідувала батьківські збори. Також неодноразово, окрім матері, приводив і забирав ОСОБА_6 чоловік матері - ОСОБА_8 .

Із характеристики, яка підписана практичним психологом ЗНЗ №1 Л.Степановою та директором школи Н.Середою встановлено, що ОСОБА_18 навчається в 2-В класі Вараської ЗНЗ №1. За результатами психодіагностичного обстеження, психологом ЗНЗ №1 було виявлено, що ОСОБА_6 виховується у повноцінній сім`ї, взаємостосунки у сім`ї - дружні, доброзичливі та відверті, підтримується позитивний психологічний клімат. Батьки приділяють сину достатньо уваги та часу, що позитивно впливає на його виховання та навчання. Виховуючись у забезпеченій сім`ї, ОСОБА_6 має усі необхідні умови та засоби для навчання, тому це розвиває у хлопця позитивне ставлення до школи та вчителів, а також заохочує до покращення своїх результатів. ОСОБА_6 добре вихований і ввічливий. Хлопчик справляє враження компанійської, товариської дитини, легко знайомиться з новими людьми і знаходить з ними спільну мову. На контакт з психологом пішов охоче і з зацікавленням. Має почуття гумору і справляє позитивне враження на оточуючих.

Характеристикою, яка підписана класним керівником ОСОБА_19 та директором школи Н.А.Середою, підтверджується, що ОСОБА_18 став учнем першого класу школи №1 з 01 вересня 2018-2019 навчального року. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу, добру пам`ять. Вміє гарно міркувати, висловлювати свою думку. Відповідаючи на запитання вчителя, демонструє добре розуміння почутого. Завжди ввічливий, веселий, життєрадісний. Схильний до активної діяльності, товариський, відгукується на прохання однокласників. У стосунках з ними виявляє добродушність та доброзичливість. Дотримується правил особистої гігієни. ОСОБА_6 ходить до школи охайним, доглянутим. Батьки постійно підтримують зв`язок з вчителем, беруть активну участь у житті класу. Цікавляться результатами і питаннями навчання та вихованості ОСОБА_6 . Відвідують батьківські збори, свята, які проводяться для учнів класу, піклуються про зовнішній вигляд дитини.

Згідно додатку до характеристики, який підписаний класним керівником ОСОБА_19 та директором школи Н.А.Середою, батьки учня 2-В класу, ОСОБА_5 , - ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , відповідально ставляться до своїх обов`язків: цікавляться навчанням і вихованням сина, беруть активну участь у житті класу. Громадянин ОСОБА_1 жодного разу в школі не був і з учителем не знайомий.

Вiдповiдно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За приписами ч.ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст.9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Отже, сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Суд зазначає, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І лише у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З наведеного встановлено, що позивач ОСОБА_1 , при зверненні до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, недотримався вимог матеріального права, які передбачають встановлення способів участі одного із батьків, який проживає окремо від дитини, на спілкування та виховання дитини та усунення перешкод, у разі наявності таких перешкод, що передбачено ст.ст.158,159 СК України.

Незважаючи на це, після відкриття провадження у цій справі, орган опіки та піклування, на виконання вимог ухвали суду від 19 листопада 2019 року, склав та подав до суду висновок щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області від 30 січня 2020 року №14 затверджений висновок щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , яким визначений наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 у виховані та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :дозволити батькові бачитися із сином перші шість місяців у присутності матері, ОСОБА_3 , кожну суботу з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, в подальшому, кожну другу, четверту п`ятницю та суботу з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., кожні шкільні канікули у літній та зимовий період не менше 7 (семи) днів для відпочинку та оздоровлення у межах України за згодою дитини. Батькам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за два дні до зустрічі батька з сином ОСОБА_5 , обмінюватись інформацією щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховувати при цьому стан його здоров`я, розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним. У разі, якщо побачення не відбулось у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, то цей час переноситься на інший зручний для дитини і батька час та день.

У судовому засіданні доведено, що з моменту прийняття вищевказаного висновку батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_1 жодного разу не виявив бажання поспілкуватися з сином та прийняти участь у його вихованні.

Зазначений факт підтвердив в судовому засіданні і сам позивач ОСОБА_1 , зазначивши, що не вважав за потрібне звертатися до служби у справах дітей щодо вирішення питання його участі в спілкуванні з сином, оскільки, на його думку, висновок комісії з питань захисту дитини не має юридичної сили, носить рекомендаційний характер і не є обов`язковим до виконання. Саме із цих причин він звернувся відразу до суду і в подальшому не виконував висновок щодо визначення способу його участі у вихованні сина.

У той же час, жодних підтверджень того, що ОСОБА_3 чинила ОСОБА_1 будь - які перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , позивач суду не надав.

Під час розгляду справи, із ствердних пояснень позивача ОСОБА_1 , встановлено, що останній сина із пологового будинку не забирав, з моменту народження ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до моменту ухвалення цього рішення, не намагався зустрітися із сином, оскільки мав велику образу на відповідачку ОСОБА_3 , а батьківські почуття до сина у нього виникли лише у 2019 році, висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення способу його участі у вихованні сина свідомо не виконував, вважаючи, що вказаний висновок не має юридичної сили і носить лише рекомендаційний характер.

Окрім цього, у судовому засіданні був досліджений запис телефонної розмови, який розміщений на компакт - диску та долучений до матеріалів справи відповідачкою ОСОБА_3 .

На дослідженому звукозапису зафіксовано, як чоловічий голос виражається в грубій, нецензурній формі до співрозмовника з жіночим голосом. Пряма мова: чоловічий голос «Ти сама хотіла ростити дитину, рости. До чого я тут, не знаєш?»; жіночий голос «По суті, що ти хочеш?»; чоловічий голос «Відказуйся від аліментів».

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 вказала, що досліджений звукозапис, це розмова по телефону між нею та ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно на дослідженому звукозаписі зафіксована розмова між ним та відповідачкою ОСОБА_3 .

Вказаним підтверджується, що відповідачка ОСОБА_3 жодних перешкод у спілкуванні з сином, позивачу ОСОБА_1 не чинила, а посилання останнього на те, що він у телефонних розмовах вимагав зустрічі із сином, не відповідають дійсності.

При винесенні рішення судом прийнято до уваги також і рекомендації психолога ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні в категоричній формі ствердила, що на даний час ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не готовий зустрітися із біологічним батьком і якщо дитину змусити це зробити, то це завдасть значної шкоди психологічному здоров`ю хлопчика, що в подальшому може призвести до непередбачуваних наслідків.

З аналізу вищенаведених в рішенні законодавчих норм слідує, що суди при розгляді даної категорії справ повинні керуватися виключно інтересами дитини.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачкою прав позивача, як батька, щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,263,264,265,268,352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обілкової картки платника податків: НОМЕР_3 ) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, відмовити через безпідставність.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2020 року.

Головуючий суддя І.М.Незнамова