гСправа № 358/979/20 Провадження № 2-н/358/118/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

20 листопада 2020 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Корбут В.М., роглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судовного наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Осадчий Віталій Миколайович, діючи на підставі довіреності від 02.12.2019 року №319 (далі-по тексту представник заявника) звернувся до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, просив:

-видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 10046,13 грн.;

- видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» інфляційних витрат в розмірі 271,24 грн. та 3% річних в розмірі 278,26 грн.;

- видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» витрат а оплату судового збору в розмірі 210,20 грн.

Вивчивши подану заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судових наказів з наступних підстав.

У відповідності з вимогами пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 163 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу судового наказу має бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Однак, представник заявника звертаючись до суду в заяві про видачу судового наказу не зазначив номер і серію паспорта боржника.

У разі задоволення заяви про видачу судового наказу вказана обставина буде перешкоджати виконанню рішення суду, оскільки у судовому наказі не буде зазначено номер і серію паспорта боржника, як це передбачено пунктом 3 частини першої статті 168 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно частини першої статті 164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Судом встановлено, що представник заявника звертаючись із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості надав платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 210,20 грн., не дивлячись на те, що в даній заяві представник заявника фактично, просить видати три судових накази, чим самим не дотримано положення частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, представнику заявника необхідно уточнити вимоги викладені в заяві про видачу судового наказу або доплати судовий збір ще за дві вимоги про видачу двох судових наказів.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За приписами частини другої статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За визначенням частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада №2189-VIII (далі-Закон №2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 13 Закону №2189-VIII визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2500, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 630 ЦК України визначено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Таким чином, типовий договір це є стандартна, типова, надрукована типографським способом форма договору зі стандартними умовами та формулюваннями. Всі умови типового договору завчасно погоджується між сторонами цього договору.

Як роз`яснено в пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Однак, всупереч вказаним вимогам законодавства представник заявника не надав до заяви про видачу судового наказу договір на постачання природного газу укладений між ТОВ «Київоблгаз збут» та боржником.

На підтвердження вимог ТОВ «Київоблгаз збут», представник заявника надав типовий договір постачання природного газу побутовим споживачем без дати укладення сторонами, який завчасно не погоджений та не підписаний ОСОБА_1 , що суперечить положенням статті 207, 208, 630 ЦК України та заяву - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем від 02.11.2018 року, яка підписана ОСОБА_1 , але в даній заяві - приєднання не дотримано положення частини першої статті 638 ЦК України, оскільки між сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

За таких обстави, суд вважає, що в даному випадку не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 року у справі № 591/1325/17 (провадження № 61-26267 св18).

Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника ТОВ «Київоблгаз збут», документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права, або документів, що підтверджують права вимоги, вказує на наявність спору про право.

Відтак із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою представником заявника подано заяву про видачу судового наказу.

Оскільки, між ТОВ «Київоблгаз збут» та ОСОБА_1 в письмовій формі не укладено договір на постачання природного газу з дотриманням вищевказаних норм законодавства, тому суд відмовляє у задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Якщо заявник вважає, що порушено його права та інтереси, останній має право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Однак, представник заявника звертаючись до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» інфляційних витрат в розмірі 271,24грн. та 3% річних в розмірі 278,26 грн. не врахував положення пункту 4 частини 3 Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17 березня 2020 року, де визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, на даний час, тобто на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни вимога представника заявника про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» інфляційних витрат в розмірі 271,24 грн. та 3% річних в розмірі 278,26 грн. є незаконною та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі пунктів 1, 8 частини першої статті 165 ЦПК України.

Згідно частини другої статті 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 161, 163, 165, 166 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим Кодексом, після усунення її недоліків.

Заявник має право звернутися в суд з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Головуючий: суддя В. М. Корбут