РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22 серпня 1996 року. 12 березня 2001 року приватним нотаріусом КМНО Левицьким Р.В. було видано дублікат договору дарування від 22 серпня 1996 року у зв`язку із втратою оригіналу, який 19 грудня 2002 року було зареєстровано в Київському БТІ.

26 грудня 2016 року відомості про право власності на квартиру були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначена квартира була подарована їй батьком - ОСОБА_4 . У її інтересах у 1996 році діяла її мати ОСОБА_5

23 січня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано та вона залишилась проживати з матір`ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились про те, що ОСОБА_4 може використовувати квартиру до досягнення повноліття їх спільної дитини - ОСОБА_3 , за умови сплати ним комунальних платежів.

Після досягнення нею повноліття вона зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою та продовжує проживати в ній разом з членами своєї родини. Жодних письмових дозволів на проживання у її квартирі вона відповідачу не надавала, договір оренди з останнім не укладала.

19 грудня 2016 року її адвокатом було направлено відповідачу вимогу про звільнення квартири, проте станом на день подання позову до суду останній квартиру не звільнив, комунальні платежі добровільно не сплачує.

За період з 2014 року по 2017 рік комунальні платежі за квартиру сплачує вона, а до 2014 року сплачувала її мати ОСОБА_5 .

З довідки ЖБК «Десна» вбачається, що за період з січня 2014 року по серпень 2017 року нею було сплачено кошти за комунальні послуги в розмірі 51293 гривні 22 копійки.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 51293 гривні 22 копійки.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що факт користування відповідачем квартирою підтверджується актом обстеження квартири від 09 лютого 2017 року, виданим ЖБК «Десна», відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4 . Споживання та несплата відповідачем комунальних послуг підтверджується довідкою ЖБК «Десна», в якій зазначено,що жодних виплат від відповідача на рахунок ЖБК «Десна» не надходило. За таких обставин, відповідач зобов`язаний відшкодування позивачу завдані їй збитки, які вона понесла у зв`язку зі сплатою комунальних платежів за відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. підтримала викладене у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с. 62-63, 105-108). Зазначила, що відповідач у 1994 році придбав квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 квартира залишилась у його власності із погодженням того, що позивач, яка є його донькою, вправі користуватися квартирою за наявності необхідності. Зазначає, що відповідач не укладав договір дарування квартири від 22 серпня 1996 року та факт підробки документів досліджується в іншій судовій справі. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, оскільки вона не є власником спірної квартири. Крім того, надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру не відповідають вимогам Постанови Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не можуть підтверджувати оплату позивачем комунальних послуг. Зазначила, що позивачем не доведений факт проживання відповідача у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22 серпня 1996 року. 12 березня 2001 року приватним нотаріусом КМНО Левицьким Р.В. було видано дублікат договору дарування від 22 серпня 1996 року у зв`язку із втратою оригіналу (а.с. 15-16). З дублікату договору вбачається, що 19 грудня 2002 року його було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Відповідач на підтвердження того, що ним договір дарування не укладався та зазначена квартира належить на праві власності йому посилається на відповідь КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 липня 2018 року, з якої вбачається, що за даними реєстрових книг підприємства квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі «Українська біржа Десятинна» 25 травня 1994 року № 1/2517-2570, за яким ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_4 . У матеріалах інвентаризаційної справи технічні паспорти не зберігаються, тому надати їх копії не має можливості (а.с. 114).

Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 лютого 2017 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування, дата державної реєстрації - 26 грудня 2016 року (а.с. 17).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 січня 2019 року № 2479883 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 12 квітня 2013 року по теперішній час (а.с. 97).

Позивач є єдиною особою, яка зареєстрована у зазначеній квартирі, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва від 23 січня 2019 року № 36672128 (а.с. 96).

Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 травня 2016 року (а.с. 13).

23 січня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 14).

З позову вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовились про те, що ОСОБА_4 може використовувати квартиру до досягнення повноліття їх спільної дитини - ОСОБА_3 , за умови сплати ним комунальних платежів.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що відповідач чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною їй квартирою та продовжує проживати в ній разом з членами своєї родини.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що позивачем не доведений факт проживання відповідача у спірній квартирі.

Разом з тим, зазначене підтверджується актом ЖБК «Десна» від 09 лютого 2017 року, з якого вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4 разом з дружиною, у квартирі ці особи не зареєстровані та у них відсутні будь-які документи, які надають їм право проживати у цій квартирі (а.с. 125).

Стороною відповідача доказів на підтвердження проживання ОСОБА_4 за іншою адресою суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Стороною відповідача доказів на підтвердження наявності у відповідача права власності на квартиру АДРЕСА_1 суду не надано.

Представником позивача у судовому засіданні зазначено, що 19 грудня 2016 року відповідачу було направлено вимогу про звільнення квартири (а.с. 20), проте станом на день подання позову до суду останній квартиру не звільнив, комунальні платежі добровільно не сплачує.

Позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені нею за комунальні послуги за період з 2014 року по 2017 рік у розмірі 51293 гривні 22 копійки.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Сторона відповідача зазначає, що надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру не відповідають вимогам Постанови Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не можуть підтверджувати оплату позивачем комунальних послуг.

У матеріалах справи міститься довідка бухгалтерії ЖБК «Десна» щодо оплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , сплачених ОСОБА_3 з 2014 року по 2017 рік, з якої вбачається, що загальна сума платежів становить 51293 гривні 22 копійки (а.с. 29-35).

З відповіді ЖБК «Десна» на запит суду від 24 січня 2019 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 особи, а всі комунальні послуги сплачує власник квартири ОСОБА_3 . Від ОСОБА_4 надійшли на рахунок ЖБК «Десна» 2000 гривень 18 січня 2018 року та 900 гривень - 29 лютого 2018 року (а.с. 86).

Доказів на підтвердження сплати ОСОБА_4 комунальних платежів стороною відповідача суду не надано.

Таким чином, враховуючи факт сплати позивачем витрат на комунальні послуги у спірній квартирі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 51293 гривні 22 копійки.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень.

Керуючись ст. 11, 1166 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість у розмірі 51293 гривні 22 копійки та 640 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: