Справа № 132/1126/18
Провадження № 22-ц/801/195/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 рокуСправа № 132/1126/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Агрокапітал»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Павленка І.В., в залі суду,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агрокапітал», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер :04:000:0284.

Вказана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «СП «Агрокапітал» на підставі договору від 22 листопада 2016 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.12.2016 року, про що у державному реєстрі речових прав вчинено запис за №17942521. Пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено строком на 15 років, з дати державної реєстрації права оренди за цим договором, з правом пролонгації.

Проте, вказаний договір оренди ОСОБА_1 не укладав, оскільки перебував поза межами України, повноважень на підписання нікому не надавав та має намір продовжувати займатися сільськогосподарським виробництвом самостійно.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0284, укладений 22 листопада 2016 року між ОСОБА_1 і ТОВ «СП «Агрокапітал» та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.12.2016 року та зобов`язати відповідача повернути йому земельну ділянку в належному стані.

10 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» подало зустрічний позов до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що 22.11.2016 року між ТОВ «СП «Агрокапітал» в особі директора Кошелєва О.В., який діяв на підставі статуту, та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (земельна ділянка площею 2,0946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер :04:000:0284), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.12.2016 року, про що у державному реєстрі речових прав вчинено запис за №17942521.

У відповідності до п.п.26 та 27 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, своєчасно отримувати орендну плату та зобов`язується не чинити дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Додатковою угодою б/н від 06.04.2017 року, договір оренди землі б/н від 22.11.2016 року, укладений між ТОВ «СП Агрокапітал» та ОСОБА_1 , було розірвано орендодавцем з подальшою реєстрацією вказаного правочину державним реєстратором виконавчого комітету Козятинської міської ради 20.04.2017 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.12.2017 року, яке в подальшому було залишено без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 27.02.2018 року, визнано додаткову угоду від 06.04.2017 року про дострокове розірвання Договору оренди землі від 22.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СП Агрокапітал», недійсною, отже договір оренди земельної ділянки є дійсним.

ОСОБА_1 після укладання та реєстрації договору оренди землі отримав орендну плату наприкінці 2016 року, а також в січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СП «Агрокапітал» із заявою про виплату йому орендної плати за період десять років на майбутній період.

Натомість, ТОВ «СП «Агрокапітал», маючи укладений та зареєстрований договір оренди землі, не змогло приступити до реалізації свого права, оскільки у квітні 2017 року вказана земельна ділянка була засіяна кукурудзою.

Навесні 2018 року підприємство знову не змогло приступити до обробітку зазначеної земельної ділянки відповідно до умов договору оренди землі та було змушено звернутись до поліції. Внаслідок дій ОСОБА_1 підприємству було нанесено збитків.

У зустрічній позовній заяві ТОВ «СП «Агрокапітал» просило зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0284, припинивши будь-які сільськогосподарські роботи та звільнити її, привівши в придатний для використання стан за призначенням.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал», третя особа без самостійних вимог: Центр надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки відмовлено.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0284, припинивши будь-які сільськогосподарські роботи та звільнити її, привівши в придатний для використання стан за призначенням.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема у апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі та в період його укладення перебував за межами України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимог задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» відзив на апеляційну скаргу не надало.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ТОВ «СП «Агрокапітал» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2016 року між ТОВ «СП «Агрокапітал» в особі директора Кошелєва О.В., який діяв на підставі статуту та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (земельна ділянка площею 2,0946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер :04:000:0284), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.12.2016 року, про що у державному реєстрі речових прав вчинено запис за №17942521.

Пунктом 6 договору оренди передбачено, що договір укладено строком на 15 років, з дати державної реєстрації права оренди за цим договором, з правом пролонгації. Орендна плата за користування земельною ділянкою складає 10 % від нормативно-грошової оцінки на дату підписання договору та підлягає виплаті не пізніше 31 грудня року в якому відбувалося використання земельної ділянки (п.п. 7 та 10 Договору).

Додатковою угодою б/н від 06.04.2017 року, договір оренди землі б/н від 22.11.2016 року, укладений між ТОВ «СП «Агрокапітал» та ОСОБА_1 , було розірвано орендодавцем з подальшою реєстрацією вказаного правочину державним реєстратором виконавчого комітету Козятинської міської ради 20.04.2017 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.12.2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 27.02.2018 року, визнано додаткову угоду від 06.04.2017 року про дострокове розірвання Договору оренди землі від 22.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СП Агрокапітал», недійсною.

Положеннями ст.ст. 626, 627, 638, 640, ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, згідно положень ст.ст.1, 3, 4, 6, 13, 14, 15, 16 «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладання спірного договору, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (частина четверта статті 124 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Виходячи з аналізу вище вказаних норм права, правом передачі в оренду земельної ділянки наділений власник такої земельної ділянки.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 стверджує, що договір оренди земельної ділянки б/н від 22.11.2016 року з ТОВ «СП «Агрокапітал» він не укладав та відповідно не підписував, його волевиявлення на укладення цього договору відсутнє, у зв`язку з чим просив визнати його недійсним, посилаючись при цьому на положення ст.ст.203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з таких вимог, передбаченою ч. 3 ст. 203 ЦК України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються в тому числі і висновками експертів.

Так, згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення судовотехнічної та почеркознавчої експертизи від 25.03.2019 року №1851/1852/19-21, підпис та написання прізвища у договорі оренди землі від 22.11.2016 року, укладеного між ТОВ «СП «Агрокапітал» та ОСОБА_1 , наданого Відділом надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації (реєстраційною службою) в графі «Орендодавець»,-виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Отже, в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Посилання ТОВ «СП «Агрокапітал» на те, що висновок експерта є необґрунтованим, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі посилання є безпідставними.

Будь-яких клопотань щодо призначення у справі повторної експертизи відповідачем за первісним позовом, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заявлялось.

Доводи ТОВ «СП «Агрокапітал» про те, що ОСОБА_1 отримуючи орендну плату вчиняв дії спрямовані на визнання умов договору оренди землі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 31 липня 2014 року по 23 листопада 2017 року знаходився за межами території України, що підтверджується копією його закордонного паспорта та листом Державної прикордонної служби України (Т. 1 а.с. 54, 77, Т.2 а.с. 8-9).

Отже, на час укладення оспорюваного договору оренди землі та складення відомості про виплату орендної плату, ОСОБА_1 особисто не міг підписати вказані документи та отримати орендну плату. Також, слід врахувати, що ОСОБА_1 нікого не уповноважував на укладення від його імені спірного договору оренди та отримання орендної плати за цим договором.

Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою, свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди.

Факт отримання орендної плати за оспорюваним договором має значення лише для визначення наслідків недійсності договору, а не для вирішення спору про визнання договору оренди землі недійсним через його невідповідність закону.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 06 березня 2019 року у справі № 145/374/17 (провадження № 61-46341св18), від 22 березня 2019 року у справі № 394/559/17 (провадження № 61-44351св18).

За встановлених обставин застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року по справі № 390/34/17, є безпідставними. Правові висновки у вищевказаних постановах висловлені у справах з іншими фактичними обставинами, а відтак не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у цій справі.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «СП «Агрокапітал» повернути йому земельну ділянку в належному стані, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

По справі встановлено, що з квітня 2017 року ТОВ «СП «Агрокапітал» належну ОСОБА_1 земельну ділянку не використовує і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, сторони не заперечувати той факт, що спірна земельна ділянка не використовується ТОВ «СП «Агрокапітал», а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ТОВ «СП «Агрокапітал» повернути йому земельну ділянку в належному стані.

Щодо зустрічного позову ТОВ «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою слід зазначити наступне.

Подавши до суду зустрічний позов, ТОВ «СП «Агрокапітал» просило зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :04:000:0284, припинивши будь-які сільськогосподарські роботи та звільнити її, привівши в придатний для використання стан за призначенням.

При цьому зустрічні позовні вимоги обґрунтовувались правом товариства використовувати спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі б/н від 22.11.2016 року, укладеного між сторонами.

Разом з тим, визнання недійсним договору оренди землі б/н від 22.11.2016 року, припиняє право оренди ТОВ «СП «Агрокапітал» на вказану земельну ділянку, що в свою чергу виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічного позову ТОВ «СП «Агрокапітал».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 сплатив за подання позовної заяви та подання апеляційних скарг 4745 (1762+340+2643) грн. судового збору. Витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу складають 9024 грн., з яких 5020 грн. в суді першої інстанції та 4000 грн. в суді апеляційної інстанції. Крім цього, ОСОБА_1 сплатив 3140 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 у позовній заяві заявляв дві вимоги немайнового характеру, а судом апеляційної інстанції ухвалено рішення про задоволення однієї вимоги, тому з ТОВ «СП «Агрокапітал» на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути половину сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, а саме: 2372,5 грн. судового збору та 4512 грн. витрат на правничу допомогу.

Витрати ОСОБА_1 на проведення експертизи в розмірі 3140 грн. слід стягнути в повному розмірі з ТОВ «СП «Агрокапітал», оскільки проведення експертизи у справі безпосередньо пов`язано із позовними вимогами про визнання недійсним договору оренди землі, які задоволено судом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агрокапітал», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0284, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» від 22.11.2016 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.12.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» на користь ОСОБА_1 10024,5 грн. судових витрат, з яких: 2372,5 грн. судовий збір, 3140 грн. витрати пов`язані із проведенням експертизи та 4512 грн. витрати на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 25.02.2020

Помічник голови суду О.П. Маняк