Справа №731/498/20
Провадження №2/731/161/20
У Х В А Л А

19 листопада 2020 року смт Варва

Суддя Варвинського районного суду Чернігівської області Савенко А.І., розглянувши позовну заяву адвоката Глушко Марти Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до товариства обмеженої відповідальності «Діджи Фінанс», приватного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2020 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана заява.

Вирішуючи питання про прийняття до провадження цивільної справи, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності, а також перевірити позовну заяву на відповідність вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, вважаю за необхідне залишити заяву без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, адвокат Глушко М.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , вказала, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при зверненні до суду з вказаним позовом позивач звільнена від сплати судового збору, також зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, положеннями ЦПК України, також передбачена альтернативна підсудність, зокрема ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для обґрунтування підстав застосування ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом та ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права саме споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів», визначає основні права громадян як споживачів, а зокрема це: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду, про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

За офіційним тлумаченням пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», Конституційним Судом України в рішенні № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, споживачем визнається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для задоволення особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, внаслідок чого у споживчий кредит надаються грошові кошти для задоволення лише цих потреб, з чим пов`язане обмеження дії принципу свободи цивільного договору та визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування, зокрема шляхом встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту та їх оспорювання.

Більш того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 та висновком Верховного суду наведеним у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі 640/2755/16-ц.

Суд бере до уваги, що вказаний спір між сторонами виник не щодо договору про надання кредиту, а стосується відносин щодо визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, що на переконання суду не є аналогічним.

Таким чином, суд констатує, що для здійснення висновку що спірні правовідносини регулювались зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів», є необхідність у перевірці цих відомостей, однак, позивач в свою чергу не надала суду копію укладеного нею договору кредитування, що суперечить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, цим самим позивач не підтвердила необхідними відомостями в порядку ст. 177 ЦПК України, що переданий на розгляд суду спір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживача», що в кінцевому результаті ставить під сумнів обґрунтування позивача щодо звільнення її від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а також, підсудність вказаного спору, зокрема щодо можливості застосування альтернативної підсудності та відсутності підстав для застосування ч. 2 ст. 27 ЦПК.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, позивачу необхідно надати до суду докази, що переданий на розгляд суду спір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживача», або сплатити судовий збір та надати до суду документи, які підтверджують сплату такого судового збору, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, де передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, заявила одну позовну вимогу немайнового характеру, зокрема: просить суд визнати договір про відступлення права вимоги недійсним.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону), що з 1 січня 2020 року становить 840,80 грн (2102,00 х 0,4).

За таких обставин, позивачу слід буде сплатити судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УК у Варв.р-ні/Варвинськ.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38046099, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UА0025085, код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: *;101;_______(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Варвинський районний суд Чернігівської області (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі наведеного, керуючись ст. 177, 185 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву адвоката Глушко Марти Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до товариства обмеженої відповідальності «Діджи Фінанс», приватного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, залишити без руху.

Зазначені в ухвалі недоліки мають бути усунені позивачем протягом 10 (десяти) днів з дня вручення їй копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку невиконання неї вимог ухвали, позовна заява на підставі ч. 2 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Савенко