Провадження №22-ц/812/336/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2020 року м. Миколаїв

справа № 468/1003/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК»- адвоката Чирви Віталія Григоровича- на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 18 листопада 2019 року під головуванням судді Янчук С.В. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 25 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (правонаступник АТ «КРЕДОБАНК») було укладено кредитний договір № 7050.14.00.2394, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 576 674 грн. 14 коп. строком до 28 грудня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави від 29 грудня 2015 року, за реєстровим № 1739, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., відповідно до умов якого передано в заставу транспортний засіб Ford KUGA, 2015 року випуску.

06 червня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис № 995 про звернення стягнення на вищевказаний автомобіль Ford KUGA в рахунок задоволення вимог АТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 400 960 грн. 24 коп.

11 липня 2018 року на підставі цього виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 56748982.

Позивач вказував, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог законодавства, що регулюють правовідносини щодо вчинення виконавчих написів, оскільки при його вчиненні нотаріус не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягали стягненню.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати вищезазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. зареєстрований в реєстрі за № 995, про звернення стягнення на транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , переданий в заставу ПАТ «КРЕДОБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору № 7050.14.00.2394 від 29 грудня 2015 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «КРЕДОБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначав, що нотаріусом вчинено виконавчий напис відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Судом першої інстанції не було враховано, що з моменту направлення досудової вимоги позивач не направляляв Банку жодних заперечень щодо суми боргу, а навпаки частково погашав заборгованість. Також АТ «КРЕДОБАНК» вважав помилковими висновок суду першої інстанції щодо спірності заборгованості через різницю у сумі заборгованості, зазначеній у досудовій вимозі, та у сумі заборгованості, зазначеній у виконавчому написі нотаріуса, оскільки останній розрахунок заборгованості був здійснений на момент вчинення виконавчого напису, тобто станом на інший період.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ані позивач, ані третя особа не скористались.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник АТ «КРЕДОБАНК» адвокат Гроднова А.М. підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Позивач та третя особа в судове засідання вдруге не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (правонаступник АТ «КРЕДОБАНК») було укладено кредитний договір № 7050.14.00.2394, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 576 674 грн. 14 коп. строком до 28 грудня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15.49 % річних, для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі - продажу транспортного засобу марки FORD, модель KUGA, 2015 року випуску, укладеного між позичальником та ТОВ "Терра Моторс"; оплати страхового платежу в сумі 42361,2 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. за реєстровим № 1739, відповідно до умов якого предметом застави є рухоме майно - транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 590400 грн.

05 березня 2018 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано звернення стягнення на вищевказаний предмет забезпечувального обтяження (а.с. 87).

В цей же день ПАТ «КРЕДОБАНК» направило ОСОБА_1 письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, яке було останнім отримано 10 березня 2018 року, що підтверджується списком №33 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів поданих в ПАТ "Укрпошта" ВЗ №26, описом вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 та відстеженням "Укрпошти" №430 (а.с. 84-86).

06 червня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис № 995 про звернення стягнення на вищевказаний автомобіль Ford KUGA в рахунок задоволення вимог АТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 400 960 грн. 24 коп., з яких: заборгованість за кредитом станом на 05 червня 2018 року - 375 608грн.98коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 05 червня 2018 року 18 321 грн. 57 коп., пеня за період з 06 травня 2017 року по 05 червня 2018 року - 5 022 грн. 69 коп. та 2000 грн. сума, сплачена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 11 липня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56748982 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Аналізуючи вищенаведені норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц дійшла таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, положеннями ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Звернувшись 05 березня 2018 року до ОСОБА_1 з письмовим повідомленням про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогою про виконання договірних зобов`язань протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 днів з моменту надсилання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафних санкцій, ПАТ «КРЕДОБАНК» використало передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Такими діями кредитор ПАТ «КРЕДОБАНК» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом, встановивши новий строк кінцевого повернення кредиту 10 квітня 2018 року (30 днів з моменту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги Банку).

За такого, у ПАТ «КРЕДОБАНК» відсутнє право на стягнення з ОСОБА_1 передбачених кредитним договором процентів за користування кредитними коштами за період після 10 квітня 2018 року., тоді як спірним виконавчим написом запропоновано за рахунок продажу заставного майна боржника задовольнити, у тому числі, вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами, які нараховувалися відповідачем до 05 червня 2018 року.

У даному випадку Банк має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України.

До того ж при вчиненні спірного виконавчого напису порушено вимоги статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпункту 3.3 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій щодо вчинення нотаріусом виконавчих написів для вимоги, за якою законом встановлено інший строк давності ніж три роки, у межах цього строку.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Між тим, спірним виконавчим написом запропоновано за рахунок продажу заставного майна боржника задовольнити, у тому числі, вимоги АТ «КРЕДОБАНК» про стягнення пені за період з 06 травня 2017 року по 05 червня 2018 року, тобто, за межами передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання вчиненого 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому правильно задовольнив позов ОСОБА_1 .

Разом із тим, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є перешкодою для реалізації права АТ «КРЕДОБАНК» звернутися за захистом своїх порушених прав до суду з позовом до боржника ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Виходячи з викладеного, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що як Банком, так і нотаріусом були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про існування підстав для визнання оспорюваного позивачем виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, виходячи з вимог ст. 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року