Ухвала

Іменем України

10 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 370/1333/19

провадження № 61-15608ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з безпрецедентно грубого порушення права приватної власності ОСОБА_1 на землю, здійсненого з метою незаконного заволодіння частиною його земельної ділянки; зобов`язати відповідачів повернути ОСОБА_1 частину його земельної ділянки, яку одержано на виконання нікчемного правочину; стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 32 400 грн матеріальних збитків, а також - 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на їх користь по 10 000 грн з кожного на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні Макарівського районного суду Київської області.

23 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись те, що справа для них не є малозначною та не є справою незначної складності.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що подане ними клопотання є зловживанням процесуальними правами.

Залишаючи без розгляду клопотання позивачів, місцевий суд виходив з того, що 17 березня 2020 року вони вже зверталися до суду з аналогічним клопотанням про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року вказане клопотання залишене без задоволення. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Клопотання позивачів від 23 квітня 2020 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не містить інших підстав чи нових обставин, а зміст клопотання зводиться виключно до їх незгоди з ухвалою місцевого суду від 23 березня 2020 року, якою попередньо подане ними аналогічне клопотання залишене судом без задоволення. Таким чином, повторне подання позивачами клопотання від 23 квітня 2020 року про розгляд справи за правилами загального позовного провадження є зловживанням процесуальними правами.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду щодо залишення без розгляду клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження є правильними. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким їх клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін направити до суду першої інстанції на новий розгляд з метою вирішення справи по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що Макарівський районний суд Київської області дійшов свавільного висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки ця справа не є справою незначної складності. Такі дії суду викликають у позивачів сумніви у його безсторонності. Суди попередніх інстанцій не врахували цих обставин і ухвалили незаконні судові рішення, які підлягають скасуванню. Крім того, суди не врахували правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою-третьою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема верховенство права і неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Судами встановлено, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, встановлені статтею 274 ЦПК України, справа є незначної складності та відноситься до малозначних справ.

05 березня 2020 року до Макарівського районного суду Київської області від позивачів надійшла заява-заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки справа не є малозначною.

17 березня 2020 року до Макарівського районного суду Київської області надійшло клопотання позивачів, датоване 13 березня 2020 року, про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи та за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року клопотання позивачів від 17 березня 2020 року залишене без задоволення, оскільки предмет позову не підпадає під обмеження, визначені частиною четвертою статті 274 ЦПК України, справа не відноситься до категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, характер спірних правовідносин, предмет доказування не потребують проведення судового засідання, а такі обставини, як призначення експертизи в межах кримінального провадження чи допит свідків, про які зазначено позивачами, не є безумовною підставою для переходу зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження.

04 травня 2020 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла заява позивачів, яка була направлена суду 25 квітня 2020 року, про вирішення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін у справі, подане ними 13 березня 2020 року.

Зі змісту поданої позивачами заяви, яка надійшла до суду 04 травня 2020 року, вбачається, що позивачами викладено аналогічні обставини, які, на їх думку, є достатніми для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно зі статтею 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Встановивши, що 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно подали клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, мотивоване тими ж підставами та обставинами, що й раніше подане ними клопотання від 17 березня 2020 року, в задоволенні якого було відмовлено, суди дійшли правильного висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявників з ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року, якою клопотання позивачів від 17 березня 2020 року було залишене без задоволення.

Аргументи позивачів про неврахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки заявники не пояснили, яких саме висновків Верховного Суду і щодо питань застосування якої норми права у подібних правовідносинах не застосували суди попередніх інстанцій. Предметом позову у справі № 750/12850/16-ц було стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг. Натомість в цій справі предметом позову є застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Очевидним є той факт, що обставини, встановлені судами у справі № 750/12850/16-ц, не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі. Враховуючи наведене, зазначені доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій про залишення без розгляду клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, і не свідчать про порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов