Справа № 295/9903/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"03" лютого 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Тузенко А.О.,

за участі позивача ОСОБА_2. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «САЕІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» про захист прав споживача, визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати недійсним договір №54/18 інформаційно-консультаційного обслуговування від 07.05.2018р., укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «САЕІНТЕРНЕШНЛ ГРУП».

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що 07 травня 2019р. між ним та відповідачем було укладено договір №54/18 інформаційно-консультаційного обслуговування. Спірний договір укладався з метою працевлаштування позивача за кордоном (країна Норвегія) та отримання робочої візи. На виконання умов договору позивач сплатив грошові кошти в сумі 19800 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером. Натомість, відповідач свої обов`язки згідно умов договору не виконав. Позивач зазначає, що спірний договір порушує його права як споживача, а умови договору не відповідають приписам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач, укладаючи договір від 07.05.2018р., застосував нечесну підприємницьку діяльність шляхом здійснення діяльності з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без належної ліцензії та не виконав умови договору. На думку позивача, умови спірного договору порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Позивач в засіданні суду позов підтримав та просив його задовольнити.

На запитання головуючого судді ОСОБА_2. пояснив, що нечесна підприємницька діяльність відповідача полягала в тому, зокрема, що підприємство не виконало умов договору №54/18 інформаційно-консультаційного обслуговування.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. В судові засідання, призначені на 06.11.2019р., 03.02.2020р. відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.32, 38-39, 40-41).

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч.1-2 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2018р. між ТОВ «САЕІНТЕРНЕШНЛ ГРУП» (посередником) та ОСОБА_2 (працівником) було укладено договір інформаційно-консультаційного обслуговування (далі по тексту - договір) (а.с.7-9).

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що працівник доручає, а посередник приймає на себе зобов`язання надати послуги та консультації сприяння в оформленні документів, необхідних для отримання в`їзної робочої візи в Норвегію та працевлаштування, а працівник зобов`язується оплатити надані послуги.

Згідно п.2.1.1. договору посередник зобов`язався надавати інформаційно-консультаційні послуги з питань, що стосуються отримання тимчасової робочої візи для іноземців, а саме вчасно проінформувати працівника про те, що документи для відкриття візи прибули. Спосіб інформування: електронна пошта, мобільний зв`язок, пересилка інформації державною поштою. Роз`яснення правил та процедур консульських представництв іноземних держав в Україні та Генеральних консульств України за кордоном.

Посередник зобов`язався приступити до виконання прийнятих на себе зобов`язань в день підписання договору працівником та надання повного переліку необхідних документів.

В розділі 4 договору сторони обумовили порядок оплати послуг.

Так, п.4.2. договору сторони визначили, що перша частина оплати в розмірі 19800 грн. здійснюється протягом трьох робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору.

У випадку, якщо документи від роботодавця прибули посереднику, а працівник протягом 5 робочих днів не виходить на зв`язок договір вважається розірваним. У такому випадку посередник має право припинити дію даного договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це працівника (п.7.1 договору).

Згідно п.7.4. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як свідчать матеріали справи, договір підписано від імені посередника - директором підприємства ОСОБА_3 та працівником (позивачем) ОСОБА_2 власноручно, що свідчить про те, що з умовами договору він погодився.

Таким чином, безпідставними та недоречними є посилання ОСОБА_2 в позові на те, що умови договору є несправедивими.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов законодавства України про захист прав споживачів через вчинення дій, які є нечесною підприємницькою практикою шляхом здійснення діяльності з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без належної ліцензії та протягом обіцяного часу не вчиняв жодних дій, які б свідчили про намагання виконати умови договору.

Проте, суд не приймає дані твердження позивача до уваги, зважаючи на наступне.

За положеннями ч. 1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає в себе вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (абз.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як визначено п.5 ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Тобто, з аналізу даної норми закону випливає, що введенням покупця в оману є дії, які змушують або можуть змусити споживача дати згоду на укладення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився, а агресивними вважаються дії, які фактично містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливають або можуть вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Які саме прояви нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача існували при укладенні договору та застосовані до позивача, якими саме діями відповідач змушував позивача укласти договір №54/18 інформаційно-консультаційного обслуговування на умовах, викладених у ньому, та які саме дії, які в розумінні вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» можна було б вважати агресивними, і які впливають на законність укладеного договору, вчинив відповідач при його підписанні, позивач в судовому засіданні не довів з точки зору положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач пояснив, що нечесна підприємницька діяльність відповідача полягає у невиконанні договору, що відповідно до приписів ч.1 ст.215 ЦК України не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Також в позовній заяві позивач не обгрунтував та в судовому засіданні не пояснив, в чому полягає дисбаланс договірних прав та об"язків за договором №54/18 інформаційно-консультаційного обслуговування.

З урахуванням викладених вище висновків, суд вважає вимоги позивача в цій частині також є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Позивач, посилаючись на нечесну підприємницьку практику з боку відповідача, повинен був надати докази на підтвердження вказаних тверджень.

Проте, таких доказів суду позивачем не надано.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Cуддя В. П. Маслак