Провадження № 2/643/814/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Петрової О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зарахування сум в рахунок сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив визнати кошти, перераховані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , діючою за довіреністю ОСОБА_2 , на банківські карткові рахунки, відкриті на ім`я стягувача ОСОБА_5 , та стягнуті з арештованого рахунку боржника в рахунок погашення заборгованості за загальною сумою 153150,16 грн. аліментами, що були сплачені ОСОБА_2 на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що на виконанні Московського ВДВС м.Харкова перебуває виконавче провадження ВП №45222061 з примусового виконання виконавчого листа №2/0414/999/2012 виданого 07.12.2012 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2012 року до досягнення повноліття дитиною. 20.10.2014 року державним виконавцем винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження відповідно до ст.ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження». В матеріалах виконавчого провадження міститься посилання, що враховуючи, що боржник не надав довідку з місця праці, розмір стягнень та заборгованість нараховувалася згідно даних Харківського обласного управління статистики про розмір середньомісячної заробітної плати відповідно місцевості». 01.03.2019 року старшим державним виконавцем Павличевим Ю.В. боржнику була складена довідка-розрахунок по аліментам, станом на 01.03.2019 року, згідно якої виконавчим документом визначено загальну суму заборгованості у розмірі 74964,88 грн.; в матеріалах виконавчого провадження сума заборгованості станом на 01.03.2019 року складає 75386,63 грн. У зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів був накладений арешт на відкриті рахунки боржника. З арештованого рахунку боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по аліментам на користь стягувана ОСОБА_7 були перераховані гроші у розмірі 14005,46 грн. При розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем не було взято до уваги, що боржником сплачено на користь ОСОБА_7 45292,00 грн. Боржник звертався до Московського відділу державної виконавчої служби з квитанціями по картоковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я стягувана ОСОБА_7 , на підтвердження переказів їй грошових сум у розмірі 45292,00 грн. При цьому у нього були відсутні платіжні документи про сплати грошових коштів-аліментів на утримання сина за 2012-2014 роки. Ці квитанції були надані Апеляційному суду Дніпропетровської області при розгляді справи про скасуванні рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про позбавлення його батьківських прав та визначення місця проживання дитини під час його відсутності в Україні та без участі служби у справах дітей. Як з`ясувалося в 2018 році, не зважаючи на скасоване апеляційним судом рішення про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_7 06.11.2015 року без відома батька змінила прізвище дитини на ОСОБА_9 . До теперішнього часу ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання в м. Харкові не знялася, місце проживання дитини судом не визначено, місце фактичного проживання сина та з ким він мешкає батькові невідомі. Постійно перераховані ОСОБА_2 гроші на картковий рахунок ОСОБА_7 , стягувач отримує. Однак, як виявилося з матеріалів виконавчого провадження, 25.04.2018 року від стягувача ОСОБА_7 , надійшла заява з вимогою не враховувати суми з наданих боржником платіжних документів, як сплату аліментів, та з ствердженням, що ці кошти є матеріальною допомогою на лікування дитини та частково сплачувалися бабусею ОСОБА_4 . При цьому стягувач не заперечувала в заяві факт та суму отриманих нею грошей. Дійсно бабуся, ОСОБА_4 , що діяла на підставі довіреності боржника під час його перебування за кордоном України, частково сплачувала за нього аліменти на утримання дитини. Необхідність додаткових витрат на дитину, викликаних особливою обставиною (хворобою), стягувач не узгоджувала з батьком, рішення суду з цього приводу відсутнє. На звернення ОСОБА_2 до ДЗ Медико-санітарної частини №9 МОЗ м. Жовті Води було отримано копію історії розвитку дитини ОСОБА_10 , згідно якої дитина на диспансерному обліку у спеціалістів не перебуває, патологій не виявлено. Історія розвитку не містить посилань на призначення та фінансування матір`ю платного лікування, медичних обстежень, тощо, ані в ДЗ МСЧ №9, ані в інших лікувальних установах. Тобто нема підстав додаткових витрат на лікування, на які посилається відповідач у заяві до виконавчої служби. З свого боку, батько звертаючись до ДЗ МСЧ №9, просив повідомити його, якщо буде потреба в лікуванні дитини спеціалістами, яких нема в МСЧ, з метою лікування дитини в м. Харкові. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач ОСОБА_7 отримувала в Московському відділі державної виконавчої служби м. Харкова довідки про несплату боржником аліментів для оформлення у зв`язку з цим державної допомоги, в той період коли отримувала перераховані їй ОСОБА_2 гроші. Таким чином, ОСОБА_7 отримувала грошові кошти від боржника на утримання сина та державну грошову допомогу у зв`язку з несплатою аліментів. А тепер має намір отримати нараховану державним виконавцем повну суму заборгованості без урахування сплачених боржником коштів відповідно до наданих ним квитанцій. Вищенаведене свідчить про недобросовісність дій матері дитини відносно батька.

Відповідач надала суду заперечення, в яких зазначила, що позивач стверджує, що Державним закладом «Медико-санітарною частиною №9 МОЗ м. Жовті Води» на запит ОСОБА_2 наданий Витяг з історії хвороби дитини ОСОБА_11 - ОСОБА_6 , який не містить адреси дитини, незважаючи, що медична карта заведена цією установою. Проте після переїзду з м. Харкова відповідач звернулась до дитячої поліклініки м. Жовті Води і дитину зареєстрували за всіма правилами лікарні, у тому числі вказали фактичну адресу проживання, відповідно до якої закріпили дільничого педіатра. Також, позивач наголошує, що гроші на картковий рахунок ОСОБА_12 перераховує постійно, а також стверджує, що постійно забезпечував дитину одягом, іграшками, тощо, які надсилав на адресу відповідача, котрого, як було раніше зазначено, він ніби-то не знає. Гроші отримувала від бабусі дитини ОСОБА_4 , на погашення кредиту, який був оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_2 , ще на час перебування у шлюбі. Залишившись з дитиною і не маючи можливості в той момент працювати, так як перебувала в декретній відпустці, і не маючи джерел доходу, крім виплати на дитину від держави, була вимушена частину дитячих грошей віддавати на сплату кредиту. Потім періодично отримувала кошти від ОСОБА_4 як допомогу на лікування сина. Кошти не отримувала регулярно і ніяких усних домовленостей з ОСОБА_2 або з ОСОБА_4 не мала. Згідно Витягу з протоколу діагностичного засідання ПМТК, згідно якого у дитини було діагностоване загальне недорозвинення мовлення II рівня. Дитині потрібне навчання в спеціалізованому дошкільному навчальному закладі, постійні заняття з логопедом, а також регулярно відвідувати спеціалістів: отоларинголога, ортопеда, ортодонта. Лікарями призначались ліки для прийому довготривалий час. Дитина була хвороблива з народження, ще за проживання в м. Харкові та постійно потрапляла до лікарні на стаціонарне лікування. Про це відомо і батькові ОСОБА_2 і бабусі ОСОБА_4 . Після розлучення батько участі в вихованні, лікуванні дитини не приймав, відповідачу доводилось всім займатись самотужки. Тому вважає, що кошти, надіслані ОСОБА_4 є внеском в розвиток і лікування онука.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача, у судовому засіданні пояснила, що відповідач була дружиною її сина. Після того як її син з дружиною розійшлись, вона від імені сина перераховувала гроші відповідачу в рахунок аліментів, син також перераховував гроші колишній дружині. Перераховувала зі своєї картки спочатку десь 1000 грн., потім по 2500 грн.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2012 року до досягнення повноліття дитиною.

На підстави вказаного рішення суду 07.02.2012 видано виконавчий лист №2/0414/999/2012 та відкрито виконавче провадження.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зробленого Московським ВДВС м.Харкова, станом на 01.12.2019 у ОСОБА_2 існує заборгованість в розмірі 45111,83 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем на обгрунтування позовних вимог надані суду копії квитанцій, в частині яких зазначено платником ОСОБА_2 , а в частині ОСОБА_4 . Згідно вказаних квитанцій останні перераховували грошові кошти на картку ОСОБА_14 , де призначення платежу вказано «поповнення картки/рахунку».

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, що грошові кошти, перераховані позивачем та його матір`ю відповідачу йшли саме у рахунок сплати аліментів.

Крім того, позивачем також надано суду копії квитанцій, де отримувачем коштів є Московський ВДВС м.Харкова та призначення платежу вказано «аліменти ОСОБА_11 » чи "Погашення заборгованості аліменти".

Суд вважає, що у даному випадку перерахування грошових коштів у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів є очевидним, а отже додаткового доказування не потребує.

Крім того, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_4 , оскільки вона є матір`ю позивача, тобто є заінтересованою особою.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про зарахування сум в рахунок сплати аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2020.

Суддя І.Д. Мельникова