Єдиний унікальний номер 219/9079/18
Номер провадження 22-ц/804/2644/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Хомченко Л.І. в місті Бахмуті Донецької області, повне судове рішення складено 16 червня 2020 року, в справі номер 219/9079/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача лікарем-стоматологом з 2008 року, наказом №74/ОС-18 від 06.07.2018 звільнений за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.

Вважає, що фактичного скорочення штату стоматологічної ставки не повинно було бути внаслідок відповідальності Державної кримінально-виконавчої служби України за здоров`я спецконтингенту, оскільки листом ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» від 03.07.2018 №1977 відповідачеві пропонувалося провести звільнення працівників медичної частини на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення до медичної частини №5 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.

Незаконне звільнення позивача є наслідком якості організації роботи керівництва відповідача.

Завдана моральна шкода полягає в приниженні честі та гідності внаслідок необхідності звернення позивача до Центру зайнятості; ділової репутації, оскільки вважається, що хороший спеціаліст не може бути звільненим.

Позивач просив визнати наказ Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань(№6)» № 74/ОС-18 від 06.07.2018 незаконним, скасувати його, поновити на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020

року та ухвалити рішення про визнання наказу незаконним, таким, що підлягає скасуванню, поновити його на роботі стоматологом по «переведенню».

Доводами апеляційної скарги наведено, що під час винесення судового рішення суддею порушено процесуальне та матеріальне право, оскільки суддя знехтувала неодноразові клопотання позивача стосовно повного вивчення всіх обставин звільнення позивача.

Відповідач бездоказово просив перенести шість засідань.

Судом порушено строки розгляду справи.

Суд першої інстанції допустив неповноту встановлення обставин справи, внаслідок чого було дано неправильну їх оцінку.

Відповідач не пропонував позивачеві переведення на іншу роботу по «переводу».

Крім того, відповідачем під час роботи позивача неправильно нараховувалась йому заробітна плата за певний період, зокрема при обчисленні відпустки.

Звільненням йому завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні честі та гідності в зв`язку з необхідністю звернення позивача до Центру зайнятості; ділової репутації, оскільки вважається, що хороший спеціаліст не може бути звільненим.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач вважав за необхідне врахувати фінансові витрати під час підвищення його кваліфікації (вартість білетів на проїзд, путівка тощо) та недоплату заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу, яку відповідач Державна установа «Бахмутська установа виконання покарань(№6)» назвав заперечення на апеляційну скаргу, заявлено прохання про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції розглянуті та достовірно встановлені всі заявлені вимоги позовної заяви. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області є законним та обґрунтованим.

Доводи позивача, які відображені в апеляційній скарзі, не стосуються предмету доказування, не є предметом позовних вимог і жодним чином не впливають на встановлені судом підстави звільнення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань(№6)» в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що наказом Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6) від 06.07.2018 №74/ОС-18 лікаря стоматолога медичної частини державної установи ОСОБА_1 звільнено за п. 1ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників з 09 липня 2018 року ( а.с. 2, 34, том 1).

Наказом Міністерства юстиції України №3394/5 від 02.11.2017 утворено Державну установу

«Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та затверджено положення цієї установи. З пункту 3 Положення вбачається, що ЦОЗ ДКВС України є юридичною особою, має печатку, самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України (а.с. 33, том 1, а.с. 190, 191-197, том 2).

Наказом Міністерства юстиції України №4539/к від 17.11.2017 затверджено структуру Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» та внесено зміни до її штату. З додатку 2 до наказу вбачається, що медична частина виведена зі штату ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» (а.с. 20, 22-23, том 1, а.с. 7, 9-10, том 3).

З наказу Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» «Про скорочення посад №491/ОД-17 від 04.12.2017 вбачається, що осіб, які займають посади, що скорочуються на підставі наказу МЮУ від 17.11.2017 №4539/к, попереджено про можливе вивільнення. З додатку цього наказу видно, що ОСОБА_1 4 грудня 2017 року особисто попереджений про скорочення посад і наступне вивільнення працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомлений з зазначеним наказом особисто (а.с. 35, 36, 41 том 1, а.с. 42, том 2, а.с. 2, 3, 4, 5, том 3).

З протоколу №22 первинної профспілкової організації ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» від 6 липня 2018 року вбачається, що профспілкою надано згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗПП у зв`язку із скороченням штату працівників певних осіб, зокрема ОСОБА_1 (а.с. 44-46, том 2).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та відсутності правових підстав для поновлення позивача на посаді лікаря-стоматолога медичної частини ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року №4, від 26 жовтня 1995 року №18, від 25 травня 1998 року №15, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно із частиною 1 статті 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Апеляційним судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України №4539/к від 17.11.2017 затверджено структуру Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» та внесено зміни до її штату. З додатку 2 до наказу вбачається, що медична частина виведена зі штату ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

З наказу Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» «Про скорочення посад №491/ОД-17 від 04.12.2017 вбачається, що осіб, які займають посади, що скорочуються на підставі наказу МЮУ від 17.11.2017 №4539/к, попереджено про можливе вивільнення. З додатку цього наказу видно, що ОСОБА_1 4 грудня 2017 року особисто попереджений про скорочення посад і наступне вивільнення працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомлений з зазначеним наказом особисто, про що свідчать підписи у додатку та повідомленні про скорочення і попередженні.

З протоколу №22 первинної профспілкової організації ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» від 6 липня 2018 року вбачається, що профспілкою надано згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗПП у зв`язку із скороченням штату працівників певних осіб, зокрема ОСОБА_1 .

З довідки 35/14263 від 16.11.2020 ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» видно, що персоналу медичної частини не запропонувались вакантні посади, які не потребують додаткової кваліфікації у зв`язку з їх відсутністю в установі (а.с. 1а, том 3).

Отже, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач був повідомлений під підпис про майбутнє звільнення (не менше ніж за 2 місяці), наявні вакантні посади чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша вакантна робота, яку позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, були відсутні на підприємстві, відповідач був позбавлений реальної можливості запропонувати їх позивачу та, як наслідок, його працевлаштувати, профспілковим комітетом надана згода на звільнення.

В апеляційній скарзі наведено довід про неповне з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого надана невірна оцінка доказам.

Апеляційний суд зазначає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України), має місце тоді, коли суд неправильно визначив предмет доказування, правовідносинам сторін надана неправильна кваліфікація, обставини справи з`ясовані не повністю.

Аналіз приведеної норми закону та досліджені апеляційним судом обставини справи дають підстави для висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відтак, довід апеляційної скарги про неповне з`ясування фактичних обставин справи, та невірну оцінку доказів є необґрунтованим.

Довід апеляційної скарги щодо поновлення позивача на роботі лікарем-стоматологом по «переводу» апеляційний суд також відхиляє, оскільки Державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» утворена відповідно до наказу Міністерства юстиції України, є юридичною особою, не є правонаступником прав або обов`язків будь-яких установ Державної кримінально-виконавчої служби України та їх підрозділів, зокрема, структурного підрозділу медична частина ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)». Тому ОСОБА_1 не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутворену установу, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо умов роботи, проходження навчання для підвищення кваліфікації під час роботи в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», правильність нарахування заробітної плати за певний період, які позивач ОСОБА_1 навів як підставу матеріальної та моральної шкоди, апеляційним судом не приймаються, оскільки предметом спору є саме поновлення на роботі. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою цього спору, тому через відсутність підстав для поновлення на роботі ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд зазначає, що вимогу щодо визнання неправомірними нарахування заробітної плати за вказаний позивачем період, як відшкодування матеріальної шкоди, в установленому законом порядку ОСОБА_1 не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, з огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування судового рішення не вбачається, оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Суддя: