Справа №461/7082/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року м. Львів.
Галицький районний суд м. Львова
головуючого судді Фролової Л.Д.,
секретаря судового засідання Рудницької А.О.,
представника позивача Сивика А.П.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ганусяка О.І.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, в залі суду цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
15.10.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи та головуючим суддею визначено Фролову Людмилу Давидівну.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
30.11.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, крім того зазначив, щовідповідач є службовою особою, за наказом якої було незаконно звільнено з роботи працівника - ОСОБА_2 , у зв`язку з видачею наказу про звільнення працівника позивачу завдано матеріальної шкоди, оскільки рішенням Львівського апеляційного суду його поновлено на роботі та зобов`язано виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Простить задовольнити позов та стягнути в порядку регресу з відповідача матеріальну шкоду, завдану незаконним звільненням працівника та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки наказ №1208-к від 27.10.2017 року видано іншою особою, а саме директором головним державним інспектором України з енергетичного нагляду відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Шургай О.В. Крім того на момент видачі наказу №1208-к від 27.10.2017 року ОСОБА_4 був звільнений та не працював в структурі Держенергонагляду.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Згідно наказу НЕК «Укренерго» № 191-к від 31.03.2016 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника організаційно-технічного відділу Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні Відокремленого підрозділу «Головдерженергоналяд» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 01.04.2016 року /а. с. 8/.
29.12.2016 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі наказу №875-к від 29.12.2016 року за угодою сторін, що вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 /а. с. 54-62/.
27.10.2017 року директором головним державним інспектором України з енергетичного нагляду Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Шургай О.В. видано наказ № 1208-к «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_2 , начальника юридичного відділу Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із зміною в організації виробництва і праці /а. с. 10/.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 05.07.2018 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на робот, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати належних платежів у розмірі 24057,15грн. У решті позовних вимог відмовлено /а. с. 16-21/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів скасовано, та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Західному регіоні" Державної підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з 27 жовтня 2017 року. Стягнуто з Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь ОСОБА_2 207 778 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь ОСОБА_2 204 грн. 36 коп. середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, збільшивши розмір стягнутого з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» судового збору з 240 грн. 54 коп. до 2 960 грн. 39 коп. /а. с. 11-15/.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.05.2019 року відкрито виконавче провадження № 59071564 про стягнення з ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_2 207 982,42 грн.

Згідно платіжного доручення № 21 від 17.05.2019 року Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року сплачено 207 982,42 грн. /а. с. 5/.

Відповідно до платіжного доручення № 22 від 17.05.2019 року Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року сплачено 20798, 24 грн. виконавчого збору за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби /а. с. 5/.

Також позивачем сплачено 225, 00 грн. за виконавчі витрати, що підтверджується платіжним дорученням № 23 від 17.05.2019 року /а.с. 6/.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 8 ст. 134 Кодексу законів про працю України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації.

Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (з подальшими змінами) при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року (з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було звільнено на підставі наказу виданого директором головним державним інспектором України з енергетичного нагляду Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Шургай О.В., а не відповідачем як у мотивах позовної заяви зазначає позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ч.11 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

З матеріалів справи та долучених позивачем доказів до позовної заяви, не вбачається, що діями відповідача завдано приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» матеріальної шкоди. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірні дії відповідача, якими він завдав матеріальної шкоди позивачу, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 є неналежними відповідачем у справі, оскільки він на момент видачі наказу № 1208-к «Про звільнення з роботи» від 27.10.2017 року, яким звільнено ОСОБА_2 , не перебував на посаді директора Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України», крім цього відповідач був звільнений із займаної посади 29.12.2016 року, а наказ про звільнення № 1208-к «Про звільнення з роботи» від 27.10.2017 року було видано іншою особою, а тому у задоволенні вимог пред`явлених до нього слід відмовити повністю, за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 19, 76, 77, 79, 81, 83, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 134, 237 Кодексу законів про працю України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні цивільного позову приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 31 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д.Фролова