Справа № 361/4859/20
Провадження № 2/361/2949/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Мельниченко Я.І., без участі сторін, розглянувши в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що з 2013 року неповнолітній ОСОБА_3 , який доводиться рідним племінником її чоловіку ОСОБА_5 ; дитина проживає у її родині з 2013 року, оскільки батьки неповнолітнього постійно проживають в РФ та не піклуються про свою дитину. Мати хлопчика ОСОБА_6 наразі перебуває у місцях позбавлення волі, батько - не спілкується з дитиною взагалі, не приїжджає до нього, не надає матеріальної допомоги на його утримання, жодним чином не проявляє батьківської турботи та не приймає участі у вихованні сина. Вона з чоловіком, та бабуся самостійно виховують ОСОБА_3 та його брата ОСОБА_7 . З квітні 2020р. її призначили опікуном неповнолітнього ОСОБА_7 , встановити опіку над неповнолітнім ОСОБА_3 вона не має можливості, оскільки у хлопчика є батько, який не позбавлений батьківських прав відносно нього.

Ухвалою суду від 27.07.2020р. відкрито провадження у даній справі, та у зв?язку з тим, що відповідач постійно мешкає на території Російської Федерації, суд звернувся з судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації.

09.10.2020р. від ОСОБА_2 до суду надійшла нотаріально посвідчена заява, в якій відповідач просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити та позбавити його батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Третя особа Орган опіки та піклування надав висновок і пояснення, в яких позов підтримав, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з того, що дійсно батько повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час нехтує такими обов`язками, не виплачує аліменти, не спілкується з дитиною. Дитина сама бажає позбавлення його батька батьківських прав відносно нього, оскільки батька хлопчик бачив всього раз у житті, і не сприймає його як батька.

Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 29.09.2008р. перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства, у зв?язку з визнанням ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , прізвище дитини змінено з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 , по батькові - з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Згідно характеристики з Броварської ЗОШ № 3 батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вихованням ОСОБА_3 не займаються. Вони ні разу не відвідували школу, не виходили на зв?язок. Хлопчика виховує бабуся ОСОБА_4 та тітка ОСОБА_1 . Вони відповідально ставляться до виховання та навчання дитини. Дома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена згода ОСОБА_2 на усиновлення його неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Згідно із висновком Броварської міської ради Київської області від 28.04.2020р. є доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку з тим, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню сина.

Таким чином судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає зі своєю тіткою ОСОБА_1 , дядьком ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_4 . Мати хлопчика ОСОБА_6 перебуває у місцях позбавлення волі в Російській Федерації. Батько ОСОБА_2 проживає в Росії та жодним чином не цікавиться життям свого сина, не надає матеріальної допомоги, бачився з дитиною лише один раз в житті. Крім того надав свою згоду на усиновлення хлопчика позивачкою.

ОСОБА_1 являється опікуном ще одного сина ОСОБА_6 - малолітнього ОСОБА_7 . Позивач та її родина виховують хлопчиків з 2013 року, матеріально їх утримують, піклуються про них, приймають належну участь в їх навчанні, вихованні, лікуванні.

Відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, направив до суду письмову згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дані обов`язки відповідач не виконував протягом значного часу і без поважних причин.

У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.164 СКУ батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування БМР Київської області - є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , і що це буде відповідати інтересам дитини.

За умовами ст. 165СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, та вбачає, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

При встановлених у судовому засіданні обставинах суд робить висновок, що відповідач протягом тривалого часу, постійно і без поважних причин, свідомо ухилялась від виконання обов`язків по вихованню дитини та її утриманню. Даний факт відповідач не заперечує, позов про позбавлення його батьківських прав визнав.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України, керуючись ст.ст. 12,13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк апеляційного оскарження обраховуються з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень ЦПК України. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Відповідно п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними, і такими, що зумовлені обмеженнями впровадженими у зв?язку з карантином.

Повне рішення суду виготовлено 20.11.2020 р.

Суддя Т.В. Селезньова