Справа № 464/3962/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3955/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2017 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу, яким стягнути з боржника на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8938,79 грн. та послуги з централізованого постачання гарячої води - 1465,20 грн. за період з 01.12.2016 року по 30.04.2017 року, а також інфляційні нарахування 221,85 грн., 3% річних в сумі 44,86 грн., що разом становить 10 670,70 грн.

12 червня 2017 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 10 670,70 грн. загальної заборгованості та 800 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10670,70 грн., судовий збір у розмірі 800, 00 грн. скасовано. Роз`яснено Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки при постановлені ухвали від 28 жовтня 2019 року судом не вирішено питання про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 99.05 грн. судових витрат, сплачених нею при поданні заяви про скасування судового наказу, з яких, 96.05 грн. судовий збір, сплачений за подання заяви про скасування судового наказу та 3.00 грн. комісії за здійснення банківської операції.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення. Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що правовими нормами розділу II («Наказне провадження») ЦПК України не врегульовано питання щодо розподілу судових витрат, однак статтею 141 ЦПК України, яка знаходиться в розділі I («Загальні положення») передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати до спірних правовідносин ст. 141 ЦПК, яка регулює подібні за змістом відносини. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 99 грн. 05 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення про стягнення судових витрат, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», виходив з того, що положеннями ст.141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами при розгляді справ позовного провадження. Натомість, положення розділу ІІ ЦПК України, який регулює розгляд справ в порядку наказного провадження, не містять норм щодо розподілу витрат за подання заяви про скасування судового наказу. Крім того, ст.7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору у випадку скасування судового наказу. З огляду на наведене та враховуючи те, що подання заяви про скасування судового наказу є правом заявника у разі його не згоди з судовим наказом, то суд прийшов до висновку, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та комісії за подання заяви про скасування судового наказу залишаються за заявником ОСОБА_1 , відтак суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, - слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2019 року ОСОБА_1 подала до Сихівського районного суду м. Львова заяву, у якій просила ухвалити додаткове рішення у справі №464/3962/17 за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу та просила стягнути з Львівського міського комунального підприємтсва «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 99 гривень 05 копійок (судового збору в розмірі 96.05 грн., сплачених за подання заяви про скасування судового наказу, та 3.00 грн. комісії).

В обґрунтування заяви зазначила, що 12.06.2017 р. Сихівським районним судом м. Львова (суддя Лєсной С.Є.) за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» видано судовий наказ про стягнення з неї 10670.70 грн. заборгованості за централізоване опалення і надання гарячої води та 800.00 грн. судового збору. 25.10.2019р. нею до Сихівського районного суду м. Львова подано заяву про скасування судового наказу за справою № 464/3962/17. За подачу зазначеної заяви про скасування судового наказу нею сплачено 96.05 грн. (судовий збір) і 3.00 грн. комісії (витрати, пов`язані з розглядом справи - пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - ст. 133 ч. 3 п. 4 ЦПК України), що підтверджується квитанцією про сплату. 28.10.2019р. Сихівським районним судом м. Львова заяву задоволено, скасовано судовий наказ у справі №464/3962/17, однак при ухваленні 28.10.2019 р. ухвали про скасування судового наказу не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2017 року Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 10670.70 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення у та 800.00 грн. судового збору.

25.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про скасування судового наказу від 12.06.2017 року у справі №464/3962/17.

Матеріалами справи підтверджується сплата ОСОБА_1 96.05 грн. судового збору за подання заяви про скасування судового наказу від 12.06.2017 року у справі №464/3962/17, необхідність сплати якого передбачена п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, відповідно до змісту п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про скасування судового наказу ставка судового збору становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

А відтак, за подання заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 повинна була сплатити 96.05 грн. судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За вищенаведеного, колегія суддів вважає можливим застосування до даних правовідносин аналогії ст. 141 ЦПК України.

А тому у випадку ухвалення судового рішення на користь особи, яка звертається із відповідною заявою, має наслідком або повернення сплаченого судового збору або стягнення його з протилежної сторони.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що судом задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви мав би бути стягнутий з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 , що не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, який відмовляючи в ухваленні додаткового судового рішення послався на те, що нормами ЦПК України не передбачено розподілу судових витрат у наказному провадженні.

А відтак, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового судового рішення не підлягають до задоволення, оскільки таке суперечить змісту ст.270 ЦПК України, згідно якої питання про ухвалення додаткового рішення належить до виключної компетенції суду, що його ухвалив.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м .Львова від 15 листопада 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова складена 15.04.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.