ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

11 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 635/4480/14-ц

провадження № 22-ц/818/4283/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Бабаївська селищна рада Харківського району Харківської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представники - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 - представника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року в складі судді Шинкарчука Я.А.,

у с т а н о в и в:

В травні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області та просили: визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/25 частин та за ОСОБА_2 на 9/25 частин житлового будинку загальною площею 239,7 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, ОСОБА_1 згідно з договором купівлі - продажу житлового будинку від 28 вересня 2012 року № 2307, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , є співвласником 16/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 згідно з договором купівлі - продажу житлового будинку від 14 грудня 2012 року № 2941, укладеним між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 є співвласником 9/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна площа будинку становила 127,2 кв. м., однак після пожежі без проведення капітальних ремонтних робіт він був непридатним до експлуатації.

У зв`язку з пожежею позивачами самочинно, без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту були проведені капітальний ремонт та реконструкція житлового будинку. Загальна площа будинку після реконструкції становить 239,7 кв. м.

З огляду на те, що реконструкція виконана без розробки проекту та отримання дозволу на початок будівельних робіт ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають можливості оформити права на нерухомість належним чином.

У зв`язку із викладеним, просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку, що складає 16/25 у житловому будинку загальною площею 239,7 кв. м. із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку, що складає 9/25 у житловому будинку загальною площею 239,7 кв. м. із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 328, 376 ЦК України, вважав, що оскільки реконструкція здійснена за рахунок коштів позивачів, перепланування будинку не призвело до порушень прав інших осіб та не спричинило порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, наявні правові підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно.

В січні 2018 року ОСОБА_8 - представник ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що самочинно збудований житловий будинок порушує права ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що він збудований з порушенням пожежних та санітарних норм та майже впритул до будинку скаржника. Отже, внаслідок самочинної забудови позивачами порушено санітарні норми в частині потрапляння світла до будинку ОСОБА_9 .

Зазначає, що земельна ділянка на якій здійснено самочинне будівництво не належала позивачам, оскільки рішенням виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 09 грудня 1997 року № 806 та № 807 ОСОБА_10 та ОСОБА_12 було передано у приватну (спільну дольову) власність земельну ділянку площею 1108 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що ОСОБА_10 має майнові права на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво, а він не надавав дозволу на початок будівництва.

Зазначає, що судом першої інстанції не перевірено, чи знаходиться земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, у власності чи користуванні позивачів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які відомості про звернення позивачів до компетентних державних органів в сфері прийняття та вводу в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів нерухомого майна, а також відомості про прийняте такими органами рішення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року скасовано та ухвалено нову постанову. В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачі не зверталися до відповідних органів із питань оформлення права власності на об`єкт самочинного будівництва, проектна документація на самовільне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені і вони не позбавлені права оформити право власності в установленому порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що позивачі у встановленому законом порядку не набули права власності на частину земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Задовольняючи апеляційну скаргу осіб, які не були залучені до розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не дослідив питання, яким чином та які саме права ОСОБА_10 були порушені та не навів достатнього вмотивування, яким чином були порушені права та законні інтереси ОСОБА_9 , як суміжного землевласника.

Крім того, вважаючи порушеними права ОСОБА_10 , суд не звернув належної правової уваги на те, що: земельна ділянка, що належить на праві власності останньому, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у той час, як земельна ділянка, на якій відбулося самочинне будівництво спірного будинку, розташована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Також судом апеляційної інстанції не враховано, що 11 квітня 2016 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право часткової власності на будинок за ОСОБА_4 (розмір частки - 16/25) та ОСОБА_3 (розмір частки - 9/25), які не були залучені до розгляду справи.

24 липня 2020 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, уточненою ухвалою цього ж суду від 19 серпня 2020 року про виправлення описки, до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

09 листопада 2020 року ОСОБА_6 - представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального права на підставі поданих позивачами доказів; задовольняючи позовні вимоги та визнаючи право власності на реконструйований житловий будинок, суд першої інстанції не порушував прав інших осіб, в тому числі апелянтів.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що згідно з витягом, наданим Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ХРБТІ) про державну реєстрацію прав № 35681958 від 01 жовтня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 16/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, 36 % якого залишилася після пожежі, на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 28 вересня 2012 року, реєстровий № 2307.

Відповідно до витягу наданого КП «ХРБТІ» № 36796428 від 18 грудня 2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 9/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 36 % якого залишилася після пожежі, на підставі договору купівлі - продажу будинку від 14 грудня 2012 року, реєстровий № 2941.

Загальна площа будинку становила 127,2 кв. м, але він був непридатним до експлуатації після пожежі без проведення капітальних ремонтних робіт.

Згідно з технічним паспортом на домоволодіння, виготовленим КП «ХРБТІ», станом на 11 жовтня 2013 року, було проведено капітальний ремонт та реконструкцію житлового будинку, загальна площа якого після проведених робіт становить 239,7 кв. м.

Технічний стан конструкцій будівель і споруд забезпечують надійну експлуатацію та безпеку для життя та здоров`я людей, без проведення додаткових заходів, що підтверджується технічним висновком, виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектурне бюро Харківського району» з оцінки стану будівельних конструкцій житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

11 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу 9/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 430. Право власності за ОСОБА_3 зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 квітня 2016 року.

11 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу 16/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 425. Право власності за ОСОБА_4 зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 квітня 2016 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_8 - представник ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказував на те, що:

- самочинний житловий будинок побудований без дотримання санітарних норм, у зв`язку з чим порушуються права ОСОБА_9 , як співвласника сусіднього житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка на якій здійснено самочинне будівництво не належала позивачам, оскільки рішенням виконавчого комітету Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області від 09 грудня 1997 року № 806 та № 807 ОСОБА_10 та ОСОБА_12 було передано у приватну (спільну дольову) власність земельну ділянку площею 1108 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що ОСОБА_10 має майнові права на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво, крім того, останній не надавав дозволу на початок будівництва.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Положеннями статті 120 ЗК України, в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Земельна ділянка, що належить на праві власності ОСОБА_10 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у той час, як земельна ділянка, на якій відбулося самочинне будівництво спірного будинку розташована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що співвласником 36 % житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилось після пожежі, був ОСОБА_10 .

В пункті 7 договору купівлі - продажу від 14 грудня 2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятниченко О.В. за реєстровим № 2941, зазначено, що земельна ділянка під належною ОСОБА_10 частиною будинку не приватизована.

ОСОБА_9 набув право власності на сусідній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у 2017 році.

Отже, ухваленим 16 липня 2014 року, оскаржуваним рішенням питання про права ОСОБА_9 не вирішувалось.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 є підставою для звернення до суду з самостійним позовом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанцій питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановлює ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному провадженні (частина друга статті 362 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційне провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

11 листопада 2020 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 - представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заявила клопотання про залишення уточненої апеляційної скарги без розгляду.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. Діючим ЦПК України не передбачено такої процесуальної дії як подання уточненої апеляційної скарги. Апелянту надано право лише доповнити чи змінити апеляційну скаргу в строки, передбачені ЦПК України.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_8 - представник ОСОБА_9 , ОСОБА_10 фактично ставить питання про зміну підстав апеляційної скарги та повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Враховуючи, що уточнена апеляційна скарга подана представником апелянтів з порушенням строку, встановленому в статті 354 ЦПК України, судом апеляційної інстанції питання про поновлення такого строку не вирішувалося, вона підлягає залишенню без розгляду.

Оскільки апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, клопотання ОСОБА_7 - представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про залишення уточненої апеляційної скарги без розгляду задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 260, 261, 362, 367, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_7 - представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про залишення уточненої апеляційної скарги без розгляду - залишити без задоволення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 - представника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова