Провадження № 2-з/537/7/2020
Справа № 537/387/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила встановити заборону державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, вчиняти/здійснювати/проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», щодо сільськогосподарського кооперативу «Іскра» (), у тому числі, але не виключно: реєстрацію, внесення змін до установчих документів; перереєстрацію, реєстрацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності; реєстрацію будь-яким чином скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи товариства, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, але не виключно: про зміну складу та часток засновників товариства, розмір статутного капіталу, виключення учасників товариства, зміну особи, що уповноважена вчиняти юридичні дії від імені підприємства, зміну органів управління товариства, зміну місцезнаходження товариства.

Заява обґрунтована тим, що 12.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , Сільськогосподарського кооперативу «Іскра», в якій просила визнати недійсним договір від 07.05.2008 року про відступлення корпоративних прав, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 без її згоди як дружини незаконно розпорядився їх спільним майном і уклав вказаний договір всупереч інтересам сім`ї. На теперішній час їй стало відомо, що ОСОБА_2 вживає заходи щодо продажу своєї частки корпоративних прав в СК «Іскра» третім особам, що в майбутньому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення її порушених прав, за захистом яких вона звернулася до суду.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, а також матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач просить визнати недійсним договір від 07 травня 2008 року про відступлення корпоративних прав, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Однак даний договір не доданий до позову, зміст договору не доведений суду, наявність такого договору не підтверджена. Що стало однією із підстав залишення позову без руху.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник між двома фізичними особами: позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 . Проте в прохальній частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, позивач ставить питання про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів вчиняти будь які реєстраційні дії щодо сільськогосподарського кооперативу «Іскра», який не є стороною у справі, а спір з ним не розглядається в суді.

Також, позивачем у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, який зазначений у заяві, не наведено обставини, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду, не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідачем ОСОБА_2 вчиняються дії щодо відчуження отриманих від чоловіка позивача корпоративних прав, а також доказів, які б підтверджували те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору від 07.05.2008 року про відступлення корпоративних прав, а саме частки у статутному капіталі.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач ОСОБА_1 , може перешкоджати господарській діяльності Сільськогосподарського кооперативу "Іскра", який не є стороною у справі. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів

Розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, обгрунтування необхідності його застосування, не надано пропозицій, щодо зустрічного забезпечення, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача, враховуючи, що за змістом позову оскаржується правочин, укладений 07.05.2008 року, а позов поданий в суд 21.02.2020 року, тобто майже через 12 років після його укладення.

Таким чином із заяви про забезпечення позову не вбачається, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Отже, у відповідності із вищевикладеним, враховуючи зміст заяви, предмет позову визнання недійсним договору про відступлення корпоративних прав, конкретні обставини по справі, а саме те, що СК «Іскра» не є стороною у справі та з урахуванням змісту зазначених норм процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії не є співмірним заявленим позовним вимогам. Суд не вбачає імовірності утруднення невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текс ухвали виготовлений 24.02.2020 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.