РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сенаторова В.М.,
за участю секретаря Явнюк К.Р.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила визнати відповідачку ОСОБА_3 та неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в кв. АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що вона є власником кв. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.08.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ребровою І.С. Право власності зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно.
У вказаній квартирі зареєстровані 2 особи - колишня невістка відповідачка по справі ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Квартира є ізольована, 2-кімнатна, житлова площа квартири 28,5 кв.м.
У жовтні 2017 року відповідачка ОСОБА_3 покинула квартиру, забрала з собою дитину. З цього часу в квартирі вона не проживає, з позивачем не спілкується, не приїжджає, не дзвонить по телефону, зв`язок припинився, телефони недоступні. Квартирою вона не цікавиться, не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, місце знаходження відповідачки невідомо.
Позивачка вважає, що вона є власником квартири і має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права власності та користування, позивачка змушена, як власник, погашати за відповідача борги по комунальним платежам, не може оформити субсидію.
Оскільки відповідачка протягом року не проживає в квартирі без поважних причин, ОСОБА_1 хоче як власник усунути порушення її права користування приміщенням та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала, вказав, проте, що вона не бажає повертатися до спірної квартири, але бажає зберегти реєстрацію у даній квартирі за собою та дитиною.
Суд, заслухавши пояснення сторін, допитав свідків, перевірив матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 / а. с. 4, 5, 6 /
У кв. АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та її дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З акту, складеного мешканцями буд. АДРЕСА_3 вбачається, що в кв. АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_3 , та її неповнолітня дитина не проживають с жовтня місяця 2017 року, особисті речи у квартирі відсутні.
Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 показали, що відповідачка з дитиною не проживає у спірній квартирі з 2017 року, місце знаходження їх невідоме, ніхто не перешкоджає у проживанні та користуванні їм квартирою.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до абз.2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Позивач є власником майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В силу ст.391 ЦК України, як власник майна ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 не є власником майна, бажання використовувати його для проживання не має.
Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування.
Суд вважає, що реєстрація відповідачки з дитиною у квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.
Таким чином, враховуючи те, що позивач є співвласником спірного житлового приміщення, відповідачка з дитиною не є членами сім`ї позивача, відповідачка не бажає користуватися спірною квартирою, то суд вважає можливим усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 та її дитини, такими, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,12,13,80,81,141,263,265, 280 ЦПК України, ст.. 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати відповідачку ОСОБА_3 та неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в кв. АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя -