Ухвала

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 653/3021/19

провадження № 61-3436ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є», Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий центр «Зарядьє», Щасливцівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Усерпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхомнакладення арешту на спортивно-оздоровчий комплекс «Заряд`є», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Заява мотивована тим, що в провадженні Генічеського районного суду Херсонської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя. Предметом спору усправі є визначення прав на спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме - спортивно-оздоровчого комплексу«Заряд`є», загальною площею 4679,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначала, що на час звернення з даною заявою, відповідачем вже здійснено відчуження цього майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року заяву задоволено частково.

Забезпечено позов та накладено арешт на спортивно-оздоровчий комплекс «Заряд`є», загальною площею 4679,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер вказаного об`єкта нерухомого майна - 221.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує ймовірність подальшого відчуження нерухомого майна іншим особам, тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку поновлення прав позивача. Вимоги стосовно заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не конкретизовано, які саме дії необхідно заборонити вчиняти іншим особам, а самостійно визначати ці дії суд позбавлений можливості.

Ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що не може бути накладено арешт на майно особи, яка не має процесуального статусу сторони у справі, однак зазначені обставини на час апеляційного розгляду справи відпали, оскільки ухвалою від 20 листопада 2019 року суд залучив до участі у даній справі в якості співвідповідача громадянина Ізраїлю - ОСОБА_1 .Спірний об`єкт нерухомості наразі зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , який має можливість вільно розпорядитися указаним майном на власний розсуд, а тому суд погодився з висновком місцевого суду про те, що існує реальна загроза його відчуження, що утруднить виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 рокуу вищевказаній справі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 11 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 11 березня 2020 року.

Заявник подав клопотання, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки він проживає за кордоном, а копію постанови Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року отримав через місяць з дня її проголошення.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Суди установили, що 27 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є», ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Зарядьє», Щасливцівської сільської ради, ОСОБА_3 , в якому просить: визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є» на цілісний майновий комплекс спортивно-оздоровчий заклад «Заряд`є», розташований в АДРЕСА_1 , що складається з 14 будівель, видане на підставі рішення Щасливцівської сільської ради від 19 грудня 2001 року № 203; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначений об`єкт нерухомого майна.

27 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на спортивно- оздоровчий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 4679,1 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 221, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 20 серпня 2019 року, власником спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,загальною площею 4679,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 червня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зінковою Ю. Є.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову у вказаній справі, позивач зазначала, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких, зокрема є накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Сторонами у справі на час постановлення ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року булиОСОБА_2 (позивач) та відповідачі - ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є», ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Зарядьє», Щасливцевська сільська рада, ОСОБА_3 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року залучено до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є», ТОВ «Спортивно-оздоровчий центр «Зарядьє», Щасливцівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якості співвідповідача громадянина Ізраїлю - ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені обставини та враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір з приводу правомірності набуття права власності на спортивно- оздоровчий комплекс, зважаючи на те, що спірний об`єкт нерухомості зареєстрований на праві власності за співвідповідачем ОСОБА_1 , який має можливість вільно розпорядитися своїм майном на власний розсуд, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що існує реальна загроза відчуження спірного нерухомого майна, що утруднить виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим обґрунтовано наклав арешт на спірне майно.

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий центр «Заряд`є», Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивно-оздоровчий центр «Зарядьє», Щасливцівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев