19.11.2020 Єдиний унікальний № 371/1093/20
Провадження №2-н/371/117/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Гаврищук А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2020 року представник заявника ОСОБА_2 звернулася до Миронівського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 1 березня 2020 року по 3 листопада 2020 року в розмірі 99 732, 87 грн.

Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу, з урахуванням доданих до неї документів, вважаю, що необхідно відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до п. 4-1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про видачу судового наказу фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Твердження заявника, що він звільняється від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не узгоджується із вимогами Закону.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати, а тому до складу заробітної плати не входить.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується з урахуванням загальної суми заробітної плати і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право відповідно до чинного законодавства та державних гарантій.

Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати є компенсаційною виплатою працівнику, при цьому не є заробітною платою та не входить до її складу.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сплата судового збору не передбачена.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 р. у справі № 191/3096/17, від 10 січня 2019 р. у справі № 727/2955/18, від 12 листопада 2018 р. у справі № 243/9881/17.

З вищенаведеного, вбачається, що заявник не звільняється від сплати судового збору за вимогою щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому заявнику необхідно надати до суду документ, що підтверджує сплату ним судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, в тому числі, якщо до заяви недодано документ, що підтверджує сплату судового збору (п.1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Керуючись ст. ст. 165, 166, 186 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Гаврищук

Ухвала не набрала законної сили 19.11.2020

Секретар с/з Л.М. Семерей