Справа №336/3056/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Зарютіна П.В., за участі секретарки судового засідання Когут С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі заяву заступника прокурора Запорізької області Даниляк О., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Запорізька місцева прокуратура №1, Державна казначейська служба України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2020 за допомогою засобів поштового зв`язку заявник звернувся до суду із вказаною заявою, просить змінити спосіб і порядок виконання п. 2 резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі №336/3056/18 таким чином: «стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) на користь прокуратури Запорізької області (вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69005, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 гривень».

За змістом заяви, Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 у справі № 336/3056/18 апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 у цій справі скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Оскільки судом при постановленні рішення не вирішено питання про судові витрати, заступник прокурора Запорізької області звернувся з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яку постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі № 336/3056/18 задоволено із посиланням на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону, тому, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, згідно зі ст. 141, 270 ЦПК України судом постановлено компенсувати прокуратурі Запорізької області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі в розмірі 1 057,20 грн. Вказана постанова набрала законної сили з дня її прийняття - 11.07.2019.

На виконання вказаного судового рішення, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист, боржником у якому визначено Державну казначейську службу України. Заявником з метою отримання стягнутих судом коштів 12.11.2019 направлено заяву №05/1-2037-18 до Управління Державної казначейської служби України з оригіналами підтверджуючих документів.

Державною казначейською службою України листом від 20.12.2019 №5-06-06/22865, повідомлено, що Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Судові витрати мають компенсуватися за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення, тому Казначейство на підставі п. 9 Порядку повернуло виконавчий лист, як такий, що не підлягає виконанню органами Казначейства прокуратурі Запорізької області.

Заявник вказує, що норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не можуть бути застосовані в спірних правовідносинах, оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019 у справі № 336/3056/18 згідно зі ст. 141, 270 ЦПК України, судом постановлено саме компенсувати прокуратурі Запорізької області за рахунок держави (а не державного органу) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір. З цих же підстав не може бути застосовано й постанову КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 № 590.

Згідно із заявою, оскільки на теперішній час окремий порядок компенсації урядом не затверджено, що унеможливлює виконання рішення суду та позбавляє прокуратуру Запорізької області права на отримання витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у цій справі, у спосіб визначений судом, у разі зміни способу і порядку виконання судового рішення у визначений заявником спосіб, із посиланням на ст. 435 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», пп. 3 п. 4, пп. 5 п. 16 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 № 215, заступник прокурора Запорізької області просить задовольнити заяву.

24.02.2020 до матеріалів справи надійшов відзив-заперечення ОСОБА_1 , згідно з яким він просить в задоволенні вимог Прокуратури Запорізької області до ОСОБА_1 відмовити, навівши доводи стосовно заявлених позовних вимог по суті, які до питання компенсації судового збору відношення не мають.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/3056/18, пр.2/336/1973/2018 від 10.12.2018 позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної Казначейської служби як розпорядника коштів Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької місцевої прокуратури №1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Матеріалами справи також підтверджено, що постановою Запорізького апеляційного суду у справі ЄУН 336/3056/18, пр. 22-ц/807/931/19 від 17.04.2019 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №1, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2018 у цій справі скасовано, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізької місцевої прокуратури №1 про відшкодування моральної шкоди у цій справі закрито, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовлено.

Крім того, додатковою постановою Запорізького апеляційного суду у справі ЄУН 336/3056/18, пр. 22-з/807/175/19 від 11.07.2019 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №1, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, заяву Прокуратури Запорізької області про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі задоволено, компенсовано Прокуратурі Запорізької області за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі в розмірі 1 057,20 гривень, вирішено питання щодо компенсації судових витрат й Державній казначейській службі України. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття.

В якості підстави для компенсації цих коштів Запорізький апеляційний суд у мотиваційній частині постанови зазначив норму ч.7 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено: якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

28.08.2019 Постановою Верховного Суду від 28.08.2018 у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 залишено без змін.

01.11.2019 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за заявою прокурора Прокуратури Запорізької області надіслано виконавчий лист про компенсацію прокуратурі Запорізької області за рахунок держави сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги у вказаній цивільній справі.

12.11.2019 прокурор Прокуратури Запорізької області Чекаліна О.С. звернулась до Державної казначейської служби України із проханням перерахувати кошти у розмірі 1 057,20 гривень на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019, із зазначенням реквізитів для цього перерахування та оригіналами підтверджуючих документів.

Відповідно до листа Державної казначейської служби України від 20.12.2019 №5-06-06/22865, Казначейство здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Відповідно до Постанови КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 №590, судові витрати компенсуються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Так, Казначейство на підставі п.9 Порядку повернуло виконавчий лист, як такий, що не підлягає виконанню органами Казначейства прокуратурі Запорізької області.

При цьому, у листі зазначено невірні реквізити справи, виконавчого листа та суду, який його видав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходить з таких норм законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ч.1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч.1-3 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст.18 ЦПК України врегульовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч.1,3 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

За нормою ч.1, 3, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тобто, Державна казначейська служба України за цією нормою є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на виконання рішення судів.

Підставою для звернення заявника до суду стало повернення виконавчого документа боржником, відповідно, виконавчий лист не був виконаний.

Постановою КМУ від 27.04.2006 №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а саме, п. 2 встановлено, що, зокрема, підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Відповідно до п. 4 компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.

Постановою КМУ від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

П.2 Порядку визначено, що безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Також, у цьому пункті міститься роз`яснення терміну «боржники» - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Згідно з п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Крім того, п. 4 Порядку передбачено, що органи Казначейства, зокрема, вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 Порядку.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві закріплено в п. 9 Порядку, про який, як на підставу для повернення виконавчого листа у справі міститься посилання у зазначеному вище листі Державної казначейської служби України, що вважає, що виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства.

Проте, вищу юридичну силу у порівнянні із вказаним порядком мають норми ЦПК України, зокрема, ч.7 ст. 141 ЦПК України, якою керувався Запорізький апеляційний суд, що постановив саме компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, сплачений Прокуратурою Запорізької області судовий збір за подання апеляційної скарги у визначеному розмірі.

Крім того, п. 18, 26 Порядку чітко передбачено, що виконання виконавчих документів щодо стягнення судового збору, зарахованого до державного бюджету, здійснюється органами Казначейства без звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за відповідною інформацією. Судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

Законодавчого врегулювання терміну «зміна способу і порядку виконання судового рішення» у чинному законодавстві не міститься, проте, на переконання суду, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Змінивши спосіб та порядок виконання додаткової постанови Запорізького апеляційного суду від 11.07.2019, а саме, п. 2 його резолютивної частини, відповідно до вимог заявника, суд змінить останнє по суті, що є неприпустимим та виходить за межі повноважень суду першої інстанції.

При цьому, фактично не погоджуючись із вказаним судовим рішенням внаслідок відмови у виконанні виконавчого документа, виданого 01.11.2019, яка викладена у листі, заявник не оскаржив цієї відмови Державної казначейської служби України в порядку адміністративного судочинства (позов про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії), тобто, звернення до суду є передчасним.

Слід в цьому контексті навести п. 9 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, за змістом якого зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Проте, «компенсація» і є за своєю сутністю способом стягнення на користь апелянта судового збору, прямо передбачена ч.7 ст. 141 ЦПК України, яка є чинною, тобто, відповідає закону, як на час ухвалення додаткової постанови, так і на час розгляду цієї заяви.

Суд також наголошує, що з листа Державної казначейської служби України не можна встановити обставин, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення в частині компенсації судового збору, серед іншого, з огляду на помилки, допущені у листі.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки вимоги заявника не ґрунтуються на законі, альтернативного способу стягнення судового збору у нормі ч.7 ст. 141 ЦПК України не передбачено, суд відмовляє у задоволенні заяви у повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 5, 10, 18, 247, 258-260, 353, 431, 435 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви заступника прокурора Запорізької області Даниляк О., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Запорізька місцева прокуратура №1, Державна казначейська служба України, про зміну способу і порядку виконання судового рішення, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 24.02.2020.

Суддя П.В.Зарютін