П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Миколаїв

єдиний унікальний номер справи 477/1029/19,

номер провадження 22-ц/812/385/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Куценко Ю.О., представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Косенчук С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року, ухваленого в приміщенні того ж суду о 13 год. 16 хв. у складі судді Полішко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку від 01 грудня 2009 року серії ЯИ №656689, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :07:014:0027. Крім цього, визнати недійним державний акт про право власності на земельну ділянку від 14 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 916509, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :07:014:0027. Судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги мотивує наступним. Він є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2011 року. Власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з якою межує його земельна ділянка, є відповідачка ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що відповідачем порушуються його права як власника земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 розібрала частину шиферного паркану між земельними ділянками, встановила новий паркан, чим захопила частину належної йому на праві власності земельної ділянки, розбила цементну відмостку його гаражу, знищила межові знаки, встановлені між земельними ділянками Жовтневим ВП ДП «Центр ДЗК».

Для відновлення порушених відповідачем його прав, як власника земельної ділянки, він звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном шляхом відновлення меж земельних ділянок.

В ході розгляду вказаної справи з`ясувалося, що державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я чоловіка відповідачки ОСОБА_3 , серії ЯИ №656689 від 01.12.2009 року, видавався без виготовлення технічної документації із землеустрою та за відсутності рішення сільської ради про розгляд проекту відведення та передачу земельної ділянки. Рішення 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради від 07 вересня 2009 року за № 4 спірної земельної ділянки не стосується, а рішенням 35 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради від 20 листопада 2009 року №5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації.

Крім цього, зазначає, що державний акт був виданий через тиждень від дня написання заяви, що викликає сумніви щодо дотримання процедури його видачі. Вважає, що державний акт про право власності на землю був виданий з порушенням порядку, а тому є недійсним.

В процесі розгляду справи з`ясувалось, що на підставі документації із землеустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:014:0027, яка розроблена в 2012 році з метою відновлення в натурі меж земельної ділянки, відповідачці ОСОБА_2 було видано державний акт про право власності на землю серії НОМЕР_2 від 14.08.2012 року.

В свою чергу, державний акт, виданий ОСОБА_2 після прийняття спадщини, теж є недійсним (а.с. 2-4, 58-61).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання недійсними державного акту про право власності на земельну ділянку від 01 грудня 2009 року серії ЯИ №656689, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :07:014:0027, та державного акту про право власності на земельну ділянку від 14 серпня 2012 року серії НОМЕР_1 916509, що розташована за тією ж адресою.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позбавлення права власності ОСОБА_2 на землю, яка залишилася їй у спадок після смерті чоловіка, якою він був наділений задовго до набуття позивачем відповідного права з формальних підстав, які виразились у помилці щодо дати реєстрації державного акту та зазначення рішення сесії селищної ради, та перерозподіл цього права через 10 років на користь іншої фізичної особи, при тому, що земля була задовго до оформлення права власності передана у користування сім`ї відповідача та з того часу не змінювала своєї площі та конфігурації, що підтверджується висновком експерта, буде свідчити про непропорційне та незаконне втручання в права людини (а.с. 167-174).

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги численні порушення закону при видачі державного акту про право власності на земельну ділянку, які були допущені як при видачі державного акту чоловіку відповідачки, так і при видачі державного акту відповідачці (а.с. 180-182).

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обидва державні акти були видані правомірно та на підставі діючого законодавства. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 199-203).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідачки просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав у спадщину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №3158, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , (а.с. 8).

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем 09 грудня 2011 року, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 8 зв.).

Сину ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 червня 2008 року, серії ЯЕ №922893, виданого на підставі рішення 18 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради від 16 січня 2008 року №13, належала земельна ділянка площею 0,1235 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Вказану земельну ділянку ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 06 травня 2010 року за реєстровим номером 3-51 успадкувала після смерті сина.

Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач успадкував вказану земельну ділянку площею 0,1235 га, кадастровий № :07:014:0161, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08 грудня 2011 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого за №3160 (а.с. 7).

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 15 березня 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 березня 2017 року № 82598541. При цьому зазначена площа земельної ділянки 0,1227 га. (а.с. 11).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за результатами топографо-геодезичних робіт зафіксовано межі фактичного використання земельної ділянки в АДРЕСА_2 . Загальна площа земельної ділянки складає 0,1235 га, що відповідає площі, зазначеної у довідці (0,1235 га). Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 10.02.2017 року площа земельної ділянки складає 0,1235 га (а.с. 114). Відповідно до кадастрового плану зовнішніх меж площа земельної ділянки складає 0,1227 га (а.с. 112).

Суміжна спірна земельна ділянка площею 0,1407 га з кадастровим номером :07:014:0027 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №658689, виданого 04 грудня 2009 року відділом Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області, належала чоловіку відповідачки ОСОБА_3 (а.с. 9). На вказаному державному акті мається відмітка про те, що державний акт видано на підставі рішення 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.09.2009 року №4 та рішення 35 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 20.11.2009 року №5 .

На звороті рішення №4 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.09.2009 року, наданого архівним сектором Вітовської РДА, яким вирішувалось питання про безкоштовну передачу земельної ділянки у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність, надано додаток до рішення №10 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.09.2009 року, в якому прізвище ОСОБА_3 відсутнє (а.с. 14).

На звороті рішення №5 35 сесії Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 20 листопада 2009 року, наданого архівним сектором Вітовської РДА, яким вирішувалось питання про безкоштовну передачу земельної ділянки у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність, надано додаток до зазначеного рішення у вигляді списку громадян про внесення змін щодо розміру земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства), де зазначено прізвище ОСОБА_3 земельна ділянка в розмірі 0,1407 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірна земельна ділянка була успадкована його дружиною відповідачкою ОСОБА_2 , яка 21 грудня 2011 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області та зареєстрованого за № 2-2858, на підставі чого 14 вересня 2012 року відділом Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №658689 від 04 грудня 2009 року ОСОБА_3 права позивача як власника суміжної земельної ділянки порушені не були. За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спору між ними та ОСОБА_3 з приводу користування земельною ділянкою не існувало. Спір виник, коли власником земельної ділянки став позивач.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Встановлені судом обставини відповідають наданим доказам.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З наданих позивачем доказів вбачається, що до копії рішення 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.09.2009 року №4 надано додаток до рішення №10 32 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 07.09.2009 року. Списку осіб, відносно яких вирішувалось питання про безкоштовну передачу земельної ділянки у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність, рішенням №4 від 07.09.2009 року не надано.

В судовому засіданні апеляційного суду представником відповідачки було надано рішення Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 28.09.2009 року №10 33-ї сесії 5-го скликання про безкоштовну передачу земельної ділянки у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність, наданого архівним сектором Вітовської РДА, та витяг зі списку громадян, де під номером 203 зазначено прізвище ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , земельна ділянка в розмірі 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Також надано рішення Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області від 20.11.2009 року №5 35-ї сесії 5-го скликання про внесення змін в додаток щодо розміру земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, відповідно до якого внесено зміни в додаток №5 рішення №4 від 07 вересня 2009 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність та надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність» в розмір земельних ділянок для будівництво та обслуговування житлових будинків та ведення особистого селянського господарства. В додатку до зазначеного рішення у вигляді списку громадян про внесення змін щодо розміру земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства), зазначено прізвище ОСОБА_3 земельна ділянка в розмірі 0,1407 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована по АДРЕСА_3 .

Та обставина, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №658689, виданому 04 грудня 2009 року ОСОБА_3 , зазначені як підстава видачі інші рішення Воскресенської селищної ради, не впливає на його дійсність.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідним органом, який уповноважений законом вирішувати питання про безоплатну передачу у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в даному випадку Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області, при вирішенні питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 були порушені норми ст. 118 ЗК України, а саме державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 656689 видавався без виготовлення технічної документації із землеустрою та за відсутності рішення селищної ради про розгляд проекту відведення та передачу земельної ділянки, є припущенням.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Водночас, видача свідоцтва про право власності не породжує виникнення права власності - воно лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 916/641/18, від 27.06.2018 № 925/797/17 та в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 927/849/17 зазначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.

Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину чи дії відповідного органу і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

У даному випадку позивачем оскаржується державні акти на право власності на земельні ділянки, однак правові підстави набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності (рішення селищної ради, свідоцтво про на спадщину за законом) не є нівельованими, що взагалі унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності відповідачки на належну їй земельну ділянку становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

В питаннях оцінки "пропорційності" Європейський суд з прав людини, як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, також визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за виключенням випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах "Спорронґ і Льоннорт проти Швеції", "Булвес" АД проти Болгарії"). Таким чином, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Так, ОСОБА_3 отримав право власності на земельну ділянку у вересні 2008 року, відповідачка ОСОБА_2 - у грудні 2011 року, позивач ОСОБА_1 у грудні 2011 року.

Тобто, з часу передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 до часу отримання позивачем ОСОБА_1 права власності на суміжну земельну ділянку пройшло три роки, протягом яких ОСОБА_5 та ОСОБА_4 попередні власники земельної ділянки, яка перейшла у власність ОСОБА_6 , будь-яких вимог до ОСОБА_3 з приводу порушення саме ним порядку набуття землі у власність або порушення компетентного органу, який надав її у власність не заявляли.

Суд у даній справі перевірив відповідність втручання вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, встановлюючи, по-перше, наявність майна в розумінні Конвенції, по-друге, наявність втручання у право заявника мирно володіти майном, по-третє, підстави виправданості втручання і беручи до уваги презумпцію правомірності набуття права власності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази незаконності набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на спірне майно, дійшли висновку про те, що право власності у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку за своїми наслідками становлять втручання позивача у право відповідачки на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягають.

Вказані вище висновки суду апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими, оскільки зроблені вони при правильному застосуванні норм матеріального права з урахуванням усіх обставин справи. Доводи ж скаржника, які грунтуються на припущеннях, свого підтвердження не знайшли, а тому відхиляються судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук Судді Т.Б. Кушнірова І.В. Лівінський

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2020 року