ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/462/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» (надалі МКП « ВУВКГ м. Херсона») на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від11 листопада 2019 року у складі судді Майдан С.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до МКП «ВУВКГ м. Херсона» про захист прав споживача комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до МКП «ВУВКГ м. Херсона» з позовом про захист прав споживача комунальних послуг з водопостачання і водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем комунальних послуг водопостачання і водовідведення у нежитловому приміщені, розміщеному по АДРЕСА_1 , право власності на яке набула згідно договору купівлі-продажу від 26.11.2016р.

Надавачем вказаної комунальної послуги є відповідач. Договір про надання послуг у письмовій формі не укладений, хоча позивачем своєчасно вноситься плата за фактично отримані послуги. 5.04.2019р. звернулась до відповідача із заявою про укладання договору у письмовій формі у відповідності до положень ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005р.№630.

Запропонований відповідачем проект договору від 18.04.2019р. № 5083 не відповідав змісту наведеному Типовому договору, оскільки умови надання послуг встановлені для споживачів, які є суб`єктами підприємницької діяльності (юридичних осіб та приватних підприємців).

Враховуючи, що нежитлові приміщення використовуються власником як офіс адвоката, який за своїм статусом та видом діяльності згідно ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» здійснює незалежну професійну діяльність, що не належить до підприємницької діяльності, просила відповідача врахувати зміни, викладені нею письмово та привести умови цього договору у відповідність до Типового договору надання послуг.

Згідно листа від 30.05.2019р. відповідач повідомив про відсутність правових підстав для внесення змін у договір.

08.07.2019р. співробітники відповідача без її згоди та участі склали акт про обстеження приміщення та відключили приміщення від мереж водопостачання з порушенням встановленого законодавством порядку та за відсутності передбачених законом підстав.

Просить визнати незаконними дії відповідача щодо припинення водопостачання до належного позивачеві нежитлового приміщення, усунути перешкоди у користуванні приміщенням та відновити водопостачання. Зобов`язати відповідача укласти договір про надання послуг із централізованого водопостачання і водовідведення, у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2019 року позовні вимоги задоволенні.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач здійснює адвокатську діяльність у належному їй на праві власності нежитловому приміщенні площею 51 кв.м по АДРЕСА_1 . Позивач, як новий власник нежитлових приміщень є споживачем житлово-комунальних послуг має укласти договір про їх надання та оплачувати надані послуги з часу набуття права власності 26.11.2016р.

Договір про надання послуг водопостачання і водовідведення у письмовій формі не укладений, оскільки проект договору, наданий відповідачем встановлює правила споживання для суб`єктів підприємницької діяльності, тоді як адвокатська діяльність не є підприємницькою діяльністю, а тому договір про надання послуг має бути укладений у відповідності до Правил надання послуг централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21 липня 2005р. № 630 та типового договору.

Незважаючи на відсутність встановлених законодавством підстав та відсутності акту про відмову споживача від підписання договору про надання послуг із водопостачання та водовідведення, відповідач в односторонньому порядку 08 липня 2019р. незаконно частково припинив надання послуг водопостачання, що є підставою для відновлення порушеного права обраним позивачем способом, який відповідає приписам ст. 16 ЦК України.

В апеляційній скарзі «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, оскільки суд не взяв до уваги що необґрунтована відмова споживача послуг укласти договір надання послуг водопостачання і водовідведення є самостійною підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Вважає, що обраний судом спосіб відновлення права шляхом зобов`язання відповідача укласти договір надання послуг не передбачений ст. 16 ЦК України.

Також позивачем не доведено те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй нежитловим приміщенням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на безпідставність її доводів та вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення, оскільки позивач є споживачем наданих комунальних послуг. Крім того, зазначає, що 9.12.2919р. між нею та відповідачем укладений договір про надання послуг із водопостачання та водовідведення, а 24.12.2019р. відновлено водопостачання у належному їй приміщенні.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомості, магазин промислових товарів, розміщений по АДРЕСА_1 . ( а.с.8-9).

Відповідно до п.22 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-Х11 від 12.05.1991р. ( у редакції, що діє на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

При вирішенні питання щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень наведеного Закону слід з`ясувати для яких цілей надається послуга із водопостачання та водовідведення: особистих потреб власника нежитлового приміщення чи використання наданої послуги пов`язаною із підприємницькою діяльністю фізичної особи, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що вказане нежитлове приміщення використовується ОСОБА_1 , як власником, у якості офісу при здійсненні адвокатської діяльності , якою займається позивач.

Враховуючи, що адвокатська діяльність не віднесена до підприємницької, а визнається незалежною професійною діяльністю позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до правовідносин із укладання договору та надання відповідачем послуг водопостачання і водовідведення слід застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-Х11 від 12.05.1991р.

Визначення поняття договору і свободи договору та загальні вимоги до умов договору встановлені у статтях 3,6,203,627 ЦК України , у відповідності до яких свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання укладання договору, виборі контрагентів та погодження умов договору.

Однак принцип свободи договору не є безмежним, оскільки відповідно до ч.3 ст.6 та ст. 627 ЦК України при визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Правовідносини сторін щодо надання послуг із моменту набуття позивачем права власності на нежитлове приміщення регламентовані нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини укладання договору та надання послуг, є Закон України «Про житлово комунальні послуги» № 1875-1У від д 24.06.2004р. (в редакції чинній на 26.11.2016р.)

У відповідності до п.1 ч.3 ст.20 цього Закону, встановлений обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг ( у т.ч. постачання холодної води і водовідведення). Цей обов`язок узгоджується із обов`язком надавача послуг підготувати та укласти із споживачем відповідний договір про надання послуг.

Станом на момент виникнення правовідносин сторін із надання послуг, форма та зміст ( умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630.

У відповідності до приписів п.7 ст. 26 вказаного Закону№ 1875-1У від 24.06.2004р., договір про житлово-комунальні послуги у тому числі щодо постачання холодної води і водовідведення, що укладається між виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Судом установлено і визнано сторонами, що позивач здійснювала своєчасну оплату за надані послуги водопостачання і водовідведення, борг із приводу нарахованих сум за фактично надані послуги на момент виникнення спору у споживача відсутній.

Отже, встановленим є той факт, що умови та порядок надання послуг із постачання холодної води та водовідведення до належного позивачеві нежитлового приміщення визначені у відповідності до вказаного «Типового договору», факт приєднання до якого споживачем послуг жодною із сторін не заперечений.

Судом встановлено, що позивачу надано для підписання текст договору від 18.04.2019р. № 5083, проте, від його укладання споживач ОСОБА_1 відмовилась.

Як убачається із змісту позовної заяви та пояснень позивача, порушення прав споживача послуг пов`язано із тим, що окремі положення тексту договору, складеного відповідачем, не відповідали вимогам законодавства та характеру правовідносин сторін, у яких позивач є споживачем послуг, який не здійснює підприємницьку діяльність.

Викладені споживачем причини відмови від укладання договору сприйняті як необґрунтовані, а тому припинено надання комунальної послуги із централізованого водопостачання із посиланням на приписи абз.4 ч.4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», № 2189-VIII від 9.11.2017р., який набув чинності із 1.05.2019р.

У відповідності до п. 2 та п.3 прикінцевих та перехідних положень цього Закону (в редакції ЗУ № 2454-VIII від 07.06.2018), дія Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (2004 р., із наступними змінами) втрачає чинність із 1.05.2019р. крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що договірні відносини сторін тривають із 26.11.2016р., після приєднання споживача до умов та правил споживання наданих послуг у відповідності до Трипового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630.

Із набуттям чинності із 1.05.2019р. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договірні правовідносини сторін не припинені. В перехідних положення цього Закону визначений порядок та річний строк укладання договорів із споживачем з врахуванням особливостей та умов надання послуг.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для припинення відповідачем у односторонньому порядку надання послуг постачання холодної води до офісного приміщення, належного позивачу, як споживачу послуг за триваючим та діючим на цей час договором.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови ОСОБА_1 від укладання запропонованого їй для підписання тексту договору від 18.04.2019р. № 5083, оскільки за наявності заперечень споживача, щодо окремих його положень із підстав невідповідності їх нормам законодавства не може вважатись безпідставною відмовою від укладання договору, тоді як порядок, умови та строк його укладання визначені ст.13 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» № 2189-УШ від 9.11.2017р. із врахування п.2,3 розділу У1 прикінцевих та перехідних положень.

Також не спростовують висновків суду і доводи скарги про те, що припинення водопостачання не порушує прав позивача на здійснення професійної діяльності адвоката, оскільки не призвело до припинення такої діяльності, так як підстави для припинення надання послуг водопостачання виконавцем таких послуг регламентовано умовами договору про надання послуг та положеннями Закону «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, що діяла на час складання акту від 8.07.2019р.

Згідно змісту останнього, співробітниками відповідача у приміщенні був перекритий вентиль на ввід перед лічильником холодної води, внаслідок чого здійснено відокремлення від мереж централізованого водопостачання.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів про наявність встановлених договором про надання послуг підстав для припинення для надання послуг із постачання холодної води у приміщення, належне споживачу, суд дійшов вірного висновку про встановлення факту порушення прав споживача внаслідок безпідставного припинення водопостачання та визнання таких дій неправомірними.

Усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом відновлення водопостачання до нього є належним та ефективним способом відновлення порушеного прав споживача послуг.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду, а тому підстави для скасування рішення у цій частині відсутні.

Разом із тим заслуговують на увагу доводи про визначення судом способу відновлення прав споживача шляхом покладання обов`язку на відповідача укласти договір про надання послуг, який відповідає чинному законодавству, оскільки жодна із сторін не відмовлялась від укладання договору про надання послуг у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності із 1.09.2019р., та з врахуванням принципу свободи договору не позбавлена права узгодження окремих умов такого договору із врахуванням вимог законодавства, що регулюють окремі умови. За наявності спору, сторони не позбавлені можливості його вирішення у тому числі і в судовому порядку.

У справі, що розглядається , питання відповідності вимогам законодавства окремих положень запропонованого споживачу тексту договору предметом спору не були.

Способи захисту порушеного права або інтересу визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, та позивач не позбавлений можливості захисту порушеного права або інтересу іншим способом, що встановленим договором або законом.

Визначений судом спосіб захисту прав споживача шляхом покладання на відповідача обов`язку укласти договір на умовах, які сторонами не погоджені та без визначення окремих умов договору такими, що суперечать положенням законодавства спеціальної дії Закону України «Про житлово комунальні послуги» та Типовим правилам надання послуг, суперечить ст. 16 ЦК України , а тому не можна визнати належним та ефективним способом відновлення прав споживача послуг.

Отже, рішення суду у вказаній частині належить скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні таких вимог із викладених вище підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської областівід 11 листопада 2019р. у частині зобов`язання МКП « ВУВКГ м. Херсона» укласти із ОСОБА_1 договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення, який відповідає чинному законодавству, скасувати і постановити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання МКП «ВУВКГ м. Херсона» укласти договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення, який відповідає чинному законодавству, відмовити.

У решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 27.02.2020р.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік