Справа № 340/429/18
Провадження № 22-ц/4808/1050/20
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене 11 червня 2020 року в смт. Верховині Івано-Франківської області в складі судді Бучинського А.Б., повний текст якого виготовлено 22 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 лютого 2015 року відповідач, керуючи автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номерний знак НОМЕР_1 , в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області здійснив наїзд на пішохідному переході на його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рядового військової служби ВЧ №3027. Внаслідок наїзду син отримав численні травми, з приводу яких проходив лікування у Вишгородській ЦРЛ, відділенні інтенсивної терапії Київської клінічної лікарні, нейрохірургічному відділенні Центрального госпіталю МВС України. ІНФОРМАЦІЯ_2 син від отриманих травм помер не приходячи до тями. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Цивільний позов в ході розгляду кримінального провадження не заявлявся, тому він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

За період перебування сина в лікарні ним витрачено значні кошти на придбання медикаментів для нього, також кошти на проїзд, проживання в м. Києві, придбання продуктів харчування, а пізніше - на поховання і здійснення поминального обряду. Враховуючи добровільно частково сплачені відповідачем кошти, просив стягнути з останнього 52 217,53 грн матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок втрати сина він, члени сім`ї зазнали та досі зазнають значних душевних переживань, а ОСОБА_1 байдуже ставиться до пережитого ними горя, не намагається будь-яким чином загладити свою вину, покаятися, попросити вибачення тощо. Розмір моральної шкоди визначено ним в сумі 500 000,00 грн. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, просив задовольнити позов.

Рішенням Верховинського районного суду від 11 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 350 000, 00 грн та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3 500,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок загибелі сина позивач ОСОБА_2 та його сім`я перенесли сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, які носять триваючий характер, істотно змінився їх спосіб життя, порушився звичний для них ритм та уклад побуту. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої з врахуванням розумності, виваженості і справедливості судом визначено у 350 000,00 грн. Що стосується майнової шкоди, то суд вважав підтвердженим її розмір на загальну суму 40 811,72 грн, яка з урахуванням добровільно відшкодованої відповідачем шкоди в сумі 23 000 грн, становить 17 811, 72 гривень. Однак, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, яким застраховано відповідальність відповідача ОСОБА_1 за шкоду, завдану життю і здоров`ю та шкоду завдану майну за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами - АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»), непред`явлення позивачем вимоги до страховика є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Скарга мотивована тим, що не заперечуючи в цілому щодо обов`язку відшкодувати моральну шкоду, він не згідний з її розміром. При цьому вказує, що суд не врахував обставин, встановлених в ході розгляду справи та не дав їм належної правової оцінки. Так, суд дійшов правильного висновку, що у межах страхового відшкодування за шкоду,завдану життю і здоров`ю (в даному випадку 100 000,00 грн) обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на страховика АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»). Оскільки потерпілий до останнього не звертався, відсутні отже підстави для задоволення позову до особи, яка завдала шкоду. Тому зважаючи на цю позицію судом частково задоволений розмір моральної шкоди повинен бути зменшений на 100 000,00 грн.

Крім того, при визначенні розміру відшкодування судом не враховано часткове добровільне відшкодування позивачу такої в ході розгляду кримінального провадження, а саме 23 000,00 грн, що фактично перевищує розмір його чистого річного доходу. Аналогічно судом не взято до уваги його матеріального становища, що він має на утриманні малолітню дитину, є внутрішньо переміщеною особою, змушений орендувати квартиру для своєї родини, що тягне додаткові фінансові витрати. Тому відшкодування моральної шкоди в розмірі 177 000,00 грн вважає достатнім для розумного задоволення потреб позивача та становитиме справедливу сатисфакцію.

Також в порушення вимог закону щодо покладення на сторін судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , стягнув на його користь всю суму понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно ця сума мала б становити 3 500,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив рішення суду в оскарженій частині змінити.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Грабовська І.В. доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів .

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Атаманюк Р.І. доводів апеляційної скарги не визнали, покликаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вимогам закону.

З`ясовано, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки та на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» звільнено від відбування покарання (а.с.5-7 том 1).

При цьому судом встановлено, що 23 лютого 2015 року близько 19-45 год, він керуючи автомобілем марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по проїжджій частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» у напрямку м. Києва, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, будучи не уважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину автодороги «Київ-Овруч» по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно руху транспортного засобу.

Будучи доставлений до медичного закладу та не приходячи до тями ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень помер. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 11.07.2015 (а.с.8 том 1).

В силу статей 1167, 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її батькам.

За змістом статті 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обгрунтовуючи позов в частині моральної шкоди, ОСОБА_2 вказував, що така полягає в тому, що внаслідок втрати сина з вини відповідача він та члени його сім`ї перенесли сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, які носять триваючий характер, і що внаслідок цього істотно змінився їх спосіб життя, порушився звичний для них ритм та уклад побуту тощо. З огляду на це розмір моральної шкоди позивачем визначено в сумі 500 000,00 грн.

Не заперечуючи по суті щодо обов`язку відшкодувати моральну шкоду, ОСОБА_1 не погодився з її розміром. При цьому зазначав, що на час вчинення ДТП його транспортний засіб був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16 жовтня 2014 року. Оскільки позивач не звертався до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування відповідно до статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", цю обставину суду слід врахувати при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно такий має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що становить 43 848 гривень.

Матеріалами справи підтверджується, що належний відповідачу автомобіль марки CHEVROLET LACETTI NF 19В ЗНГ реєстраційний номер НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16 жовтня 2014 року, страховик АТ «СК «АХА Страхування», строк дії якого на момент ДТП не закінчився. При цьому сторонами обумовлено страхову суму ( ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100 000,00 грн, за шкоду, завдану майну - 50 000,00 грн (а.с.226 том 1).

За положеннями статті 22 вищезазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 зазначеного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Разом з тим, за змістом цієї норми, шкода заподіяна життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім шкоди яка пов`язана із смертю потерпілого охоплює, ще шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілих; шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Отже, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено ліміт відповідальності на одного потерпілого, а розмір виплати шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого провадиться в межах визначених ст. 27 Закону, загальний розмір яких на одну особу не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Як вбачається з листа АТ «СК «АРКС» від 29 січня 2020 року страхова компанія не отримувала від ОСОБА_2 заяву про страхове відшкодування, передбачену статтею 35 Закону, або інших вимог щодо отримання страхового відшкодування, в зв`язку з чим виплату страхового відшкодування здійснено не було (а.с. 229 т.1).

Відтак, вирішуючи спір в даній справі суд дійшов висновку, що оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, а саме АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»), яким застраховано відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, завдану життю і здоров`ю та шкоду, завдану майну за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами, а ОСОБА_2 не пред`явив вимоги до страховика, який має відшкодувати таку шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то є підстави для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. Саме з врахуванням цього суд і відмовив у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Визначаючи суму моральної шкоди та обґрунтовуючи її засадами розумності, виваженості і справедливості, а також принципу, за яким життя людини є найвищою соціальною цінністю, враховуючи право позивача на відшкодування за рахунок страховика моральної шкоди у відповідності до п.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що становить 43 848,00 грн, суд прийшов висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 350 000,00 грн.

Разом з тим вказана норма застосована судом неправильно, оскільки вона регламентує відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України.

Натомість відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи її батькам регулюється пунктом 27.3. статті 27 вищенаведеного Закону, відповідно до якої загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) таким особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218,00 грн, отже розмір страхового відшкодування моральної шкоди на день настання даного страхового випадку не міг перевищувати 14 616,00 грн (1 218,00 грн х 12= 14 616,00 грн). Саме вказана сума повинна бути врахована при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що належить стягнути з відповідача.

З огляду на це, ураховуючи обмеження, передбачене у пункті 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, право на яку мав ОСОБА_2 згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9194485 від 16 жовтня 2014 рокута відповідно зменшення на цю суму розміру моральної шкоди.

Окрім того, суд посилався на характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань, викликаних внаслідок втрати близької людини молодого віку, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, поведінку самого відповідача, який на протязі 5 років з моменту дорожньо-транспортної пригоди не вживав жодних дієвих заходів щодо добровільного відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок смерті його сина.

Однак, з урахуванням характеру протиправних дій ОСОБА_1 , глибини та обсягу завданих позивачу страждань, на думку колегії суддів, зазначена сума є надто завищеною.

Надаючи правову оцінку рішенню суду в цій частині колегія враховує встановлені вироком Вишгородського районного суду від 03 квітня 2018 року обставини дорожньо-транспортної пригоди, суб`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення, а також те, що злочин вчинено з необережності.

Оскільки законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, такий має визначатись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення.

Узагальнюючи вимоги закону, рекомендації Пленуму ВСУ, можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близької людини слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Таким чином, колегія суддів враховує обставини справи, характер, глибину і обсяг душевних страждань особисто позивача у зв`язку з втратою рідної людини - сина, психологічного та емоційного стану позивача, а також вину відповідача у ДТП, те, що на час смерті ОСОБА_3 проживав окремо від батьків, оскільки з 05 вересня 2014 року проходив військову службу, розмір ліміту відповідальності за моральну шкоду, що відшкодовується страховиком, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди повинен бути зменшений з 350 000,00 грн до 200 000,00 грн.

При цьому колегія суддів також бере до уваги, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань ОСОБА_2 , враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Натомість не спроможними є доводи апелянта щодо часткового відшкодування ним позивачу моральної шкоди у розмірі 23 000,00 грн, оскільки матеріалами справи підтверджено, що такі кошти були спрямовані на відшкодування матеріальної шкоди. Ця обставина встановлена судом при вирішенні позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди і рішення в цій частині сторонами не оскаржено.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на його майновий стан, наявність на утриманні малолітньої дитини тощо, то вони не можуть бути враховані для зменшення розміру відшкодування. Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відтак рішення в частині стягнення моральної шкоди слід змінити.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 вказаної статті).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги, рішення суду в частині розподілу витрат на правову допомогу підлягає зміні пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення коштів у розмірі 200 000,00 грн, фактично задовольнивши 40 % позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 2 000,00 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 11 червня 2020 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 2 000,00 грн витрат, понесених на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь держави 2 000,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2020 року