ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-255/2005Головуючий у 1-й інстанції 2-255/2005
Провадження № 22-ц/817/371/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 лютого 2020 р. м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Денисівської сільської ради Козівського району про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Козівського районного суду від 12 травня 2005 року задоволено позов ОСОБА_2 . Встановлено право власності за ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку та надвірних будівель після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ( понад 14 років після ухвалення оскаржуваного рішення) ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на вказане рішення та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Посилається на те, що лише 31 січня 2020 року він дізнався про рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року, яким як вважає він, порушено його спадкові права, оскільки його як спадкоємця першої черги не було притягнуто до участі в справі.

Заявник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 , після якої відкрилась спадщина на належне їй майно і він є спадкоємцем першої черги. Однак оскаржуваним рішенням суду встановлено право власності за його батьком, ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку та надвірних будівель після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після даного рішення його батько згідно договору дарування від 21 .06.2005 року подарував спадковий будинок внучці ОСОБА_5 . В даний час він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно, оскільки оспорюваним рішенням порушено його спадкові права.

Розглянувши доводи, наведені скаржником для поновлення строку на апеляційне оскарження, пропущеного понад 14 років, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на таке.

З рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до Денисівської сільської ради Козівського району про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння.

Заявник ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті матері , не був залучений до участі в справі .

В апеляційній скарзі заявник посилається на ту обставину, що даним рішенням порушено його права, оскільки він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а оскаржуваним рішенням визнано право власності на спадкове майно тільки за батьком .

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначив ту обставину, що про існування оскаржуваного рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року, яким визнано право власності за ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку та надвірних будівель після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він дізнався тільки 31 січня 2020 року, коли вирішив оформити спадкові права та довідався про дані обставини у родичів.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з матеріалів справи рішення ухвалено 12 травня 2005 року, тому строк на апеляційне оскарження рішення закінчився 12 червня 2005 року.

ОСОБА_1 не був стороною у справі. Апеляційну скаргу подав поштою 19 лютого 2020 року.

Судова колегія вважає, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів для поновлення пропущеного строку .

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)».

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Встановлення в законі строків на апеляційне оскарження також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може порушити принцип правової визначеності.

Матеріали справи свідчать про те, що судове рішення є чинним та фактично виконано.

ОСОБА_1 не навів поважних підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та не надав переконливих доказів того, що дійсно дізнався про оскаржуване рішення , яке є чинним вже понад 14 років, тільки в січні 2020 року.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком учасників справи, і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з вищенаведеного, вказані скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження на рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року причини не можуть вважатися поважними.

Таким чином, у даному випадку відсутні законні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи, те, що надані скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, неможливо визнати поважними, слід відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

У разі відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду.

Керуючись ч.4 ст.357, п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду від 12 травня 2005 року відмовити.

Зобов`язати управління Державної Казначейської служби України в місті Тернополі повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1261.20 грн. (одна тисяча двісті шістьдесят одна) грн. 20 коп., сплачений на рахунок UA131 2120 6080 019751, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Тернополі 2030101, код отримувача 37977726 згідно квитанції №0.0..1 від 17 лютого 2020 року в АТ КБ ПриватБанк.

Повернути ОСОБА_1 оригінал квитанції .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач