Справа №295/543/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.

при секретарі судового засідання Поліщук К.Г.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника Управління державної

міграційної служби України в

Житомирській області Француз А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася з заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну, наданого 26 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви зазначила, що звернулась до управління Державної міграційної служби України в Житомирській області з заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну з тієї підстави, що її чоловік, ОСОБА_3 , має посвідку на постійне проживання в Україні. При перевірці законності надання її чоловікові дозволу на імміграцію було виявлено розбіжності в написанні його по батькові в дозволі на імміграцію та в свідоцтві про шлюб ( ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відповідно), про що заявника повідомлено листом від 27 грудня 2019 року. Чоловікові було рекомендовано усунути виявлені розбіжності. Зазначено, що рішення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію буде прийнято після усунення зазначеного недоліку. Чоловік заявника в листопаді 2019 року звертався до управління ДМС України в Кіровоградській області (де він в 2011 році отримав дозвіл на імміграцію в Україну) з заявою про внесення виправлень в написання його по батькові, на яку 19 листопада 2019 року отримав відповідь. Згоди на внесення виправлень у відповіді не міститься, але по суті визнається, що дозвіл на імміграцію на ім`я ОСОБА_3 був наданий заявникові, ОСОБА_3 . На даний час для чоловіка заявника неправильність в написанні по батькові в дозволі на імміграцію юридичного значення не має. Дата та місце народження в документах чоловіка збігаються. Сумнівів в тому, що дозвіл на імміграцію в Україну надавався саме йому, у підрозділів ДМС України не виникає. Разом з тим формальна розбіжність в написанні по батькові чоловіка позбавляє заявника можливості отримати дозвіл на імміграцію в Україну.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

18.02.2020 року від представника Управління державної міграційної служби України в Житомирській області - Француз А.В. надійшли заперечення на заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області з метою отримання дозволу на імміграцію та надав передбачений Порядком перелік документів, серед яких, заява, де ОСОБА_3 власноручно вказав своє по батькові « ОСОБА_4 »; копія паспорта громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_1 , виданого 06.10.2007, з перекладом українською мовою, де у графі «по батькові» значиться « ОСОБА_4 »; копія свідоцтва про народження сина серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС Бородівського РУЮ Львівської області 20.09.2008, де батьком значиться ОСОБА_3 . Таким чином, по батькові ОСОБА_3 у дозволі на імміграцію вказано не помилково, а відповідно до відомостей, які містяться у поданих ним документах. Сумнівів щодо належності дозволу на імміграцію, наданого ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області 26.07.2001 ОСОБА_3 в УДМС України в Житомирській області не виникає. Проаналізувавши вищевикладене, можна дійти висновку, що по батькові ОСОБА_3 невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію. Тому просить заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву в повному обсязі з підстав зазначених в заяві. Представник заявника ОСОБА_2 зазначив, що доводи заперечення не заслуговують на увагу. Зокрема у запереченні зазначено, що по-батькові ОСОБА_3 невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію. Проте у свідоцтві про шлюб зазначені правильні дані ОСОБА_3 , які відповідають його паспортним даним. Також в запереченні зазначається, що правовстановлюючим документом є лише документ, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно; не може бути подана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу іншій. Проте ані ЦПК України, ані постанова Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не містять обмежень щодо можливості звернення до суду у власних інтересах з заявою про встановлення факту належності дозволу на імміграцію чоловіка в Україну. Натомість у вказаній постанові Пленуму зазначено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням і таке інше. Дозвіл на імміграцію в Україну не посвідчує особу, а тому може бути визнаний належним їй.

Заінтересована особа ОСОБА_3 підтримав заяву в повному обсязі справі, просив її задовольнити. Зазначив, що на підставі дозволу на імміграцію отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні, в якій його по батькові не зазначено, тому в нього не має перешкод для законного перебування в Україні і його права наразі не порушуються, в той час як заявник ОСОБА_1 в зв`язку з наведеним не може отримати дозволу на її імміграцію в Україну.

Представник Управління Державної міграційної служби в Житомирській області -Француз А.В. заперечувала щодо задоволення даної заяви, просила заяву залишити без задоволення в повному обсязі, підстав зазначених в запереченнях на заяву. Вказала, що доводи заяви заперечувала з підстав, викладених в наданому суду запереченні. Зазначала, що правовстановлюючим документом є документ, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно, а дозвіл на імміграцію не відноситься до правовстановлюючих документів; по батькові ОСОБА_3 невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію, тому в даному випадку слід звертатись до суду з заявою про встановлення належності особі свідоцтва про шлюб; заявник не має права звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності документа третій особі; заявник не надала до заяви належним чином завіреної копії дозволу на імміграцію.

Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 з ОСОБА_1 перебувають в шлюбі, який зареєстрований 06.06.2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 839.

26.07.2011 р. ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини З статті 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки він є батьком громадянина України - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

18.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Управління ДМС України в Кіровоградській області з заявою про внесення виправлень в написання його по-батькові, а саме замість « ОСОБА_4 » записати « ОСОБА_5 ».

Листом заступника начальника Управління ДМС України в Кіровоградській області № 3501.56974/35.3-19 від 19.11.2019 року зазначено, що 26 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області прийняло рішення про надання чоловіку дозволу на імміграцію в Україну з тієї підстави, що його син, ОСОБА_6 , є громадянином України, проте в свідоцтві про народження сина в графі «батько» зазначений ОСОБА_3 ; також вказано по-батькові ОСОБА_4 і в заяві чоловіка про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Згоди на внесення виправлень у відповіді не міститься, разом з тим по суті визнається, що дозвіл на імміграцію на ім`я ОСОБА_3 був наданий заявникові, ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 звернулася до УДМС Украйни в Житомирській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну своєму чоловікові ОСОБА_3 .

Листом начальника УДМС Украйни в Житомирській області № Т-352/6/1801-19/1801.4/7865-19 від 27.12.2019 року ОСОБА_1 повідомлено що під час проведення перевірки законності надання дозволу на імміграцію чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , регламентованої Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, виявлено розбіжності у написанні «по батькові» останнього в дозволі на імміграцію та у свідоцтві про шлюб. Так, у дозволі на імміграцію «по батькові» зазначено « ОСОБА_4 », а у свідоцтві про шлюб - « ОСОБА_5 ». Тому ОСОБА_7 рекомендовано усунути виявлені розбіжності.

Відповідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці мають право звертатись до судів України за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 3 вказаної статті справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка на членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Зазначені норми закону кореспондуються з висновками, викладеними в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема про те, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи.

Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК (ст. 315 в чинній редакції) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Аналіз наведеного дозволяє зробити висновок, що доводи представника третьої особи - управління Державної міграційної служби в Житомирській області - про те, що правовстановлюючим документом є лише документ, який підтверджує права на нерухоме майно, а також про те, що в даному випадку слід звертатись до суду з заявою про встановлення належності особі свідоцтва про шлюб, є хибними та не відповідають нормам закону і чинним висновкам Верховного Суду України.

Зауваження про те, що заявник не надала до заяви належним чином завіреної копії дозволу на імміграцію, не має значення для правильного вирішення справи, оскільки третя особа в своєму запереченні сама вказує, що сумнівів щодо належності дозволу на імміграцію, наданого ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області 26.07.2011 (в запереченні допущена неточність: 2001) ОСОБА_3 в УДМС України в Житомирській області не виникає. Крім того про наявність та зміст даного дозволу йдеться в наданих суду листах управлінь ДМС України в Кіровоградській та Житомирській областях. Заявником вказано в заяві до суду, що вона не має вказаного дозволу. Даний дозвіл був поданий ОСОБА_3 до відповідного органу та став підставою для отримання посвідки на проживання в Україні. В свою чергу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області також не надало суду завіреної копії даного дозволу.

Довід представника управління Державної міграційної служби в Житомирській області про те, що заявник не має права звертатись до суду у власних інтересах із заявою про встановлення факту належності документа третій особі, також не знаходить свого підтвердження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Дана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідає вказаним критеріям. Юридичний факт, що розглядається в даному провадженні, має значення для охорони прав та інтересів саме заявника ОСОБА_1 .

З іншого боку знаходять своє документальне підтвердження та приймаються судом до уваги доводи заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про те, що дозвіл на імміграцію встановлює відповідне право особи і є правовою підставою для надання в подальшому посвідки на проживання. В посвідці на постійне проживання, яку ОСОБА_3 отримав 29 лютого 2016 року, по батькові не зазначено. Разом з тим в паспорті ОСОБА_3 зазначено по батькові англійською мовою - « ОСОБА_3 ». Відповідно до таблиці транслітерації, затвердженої постановою КМ України № 55 від 27 січня 2010 року «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею», латинська буква «i» відповідає букві «і» українського алфавіту. Таким чином у свідоцтві про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правильно зазначено по батькові ОСОБА_3 українською мовою - ОСОБА_5 . При отриманні дозволу на імміграцію ОСОБА_3 надавалось відповідному державному органу свідоцтво про народження, в якому зазначено по батькові російською мовою - « ОСОБА_4 », що також відповідає написанню українською мовою « ОСОБА_5 ».

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку, встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; факт, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимога заявника є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 263-268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України№ 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постановою КМ України № 55 від 27 січня 2010 року «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею» -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну, наданого 26 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.02.2020 року.

Відомості про сторін:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Житомирській області (м. Житомир, вул. Пушкінська,44, ).

Заінтересована особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Г. Перекупка