Справа № 466/8102/18 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3229/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 466/8102/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2019 року в частині стягнення 3% річних постановленого під головуванням судді Луців-Шумської Н.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 27 000,00 грн. боргу за договором позики від 16.08.2017 року, 3% річних в розмірі 23 305,63 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2019 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 27 000 доларів США, що відповідно по курсу НБУ на 24.06.2019 року становить 709 192, 80 грн., 3%річних в розмірі 23 305,63 грн., судові витрати в сумі 7 814,66 грн.

Рішення суду в частині стягнення 3% річних оскаржив відповідач ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду в частині стягнення 3% річних незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що рішення суду в цій частині суперечить ч.2 ст.625 ЦК України та висновку Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми, оскільки відповідно до розписки від 16.08.2017 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 27 000,00 доларів США зі строком повернення до 30.07.2017 року. Позивачем заявлено та судом задоволено вимогу про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 23 305,63 грн. Проте, розмір 3% річних підлягає визначенню і стягненню у валюті основного зобов`язання, яка є іноземною валютою - доларом США. Розрахований відповідачем розмір 3% річних у доларах США становить 832,19 доларів США, а не 23 305,63 грн., що в еквіваленті курсу гривні до долара США на дату винесення рішення становила 887,28 доларів США.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2019 року в частині стягнення 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивач ОСОБА_1 подала Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив).

У Відзиві зазначає, що вважає судове рішення законним, обґрунтованим, прийнятим із врахуванням всіх обставин у справі, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак повідомив суд у телефонному режимі про те, що йому відомо про день і час слухання справи, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримав особисто (а.с.77).

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 16.08.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір позики грошових коштів на суму 27 000,00 доларів США, які позивач передала відповідачу в борг із зобов`язанням повернути до 30.09.2017 року. (а.с. 10).

Кошти в сумі 27 000,00 доларів США відповідачем отримані, однак до цього часу не повернені.

Із матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_3 визнає суму боргу 27 000,00 доларів США, однак не погоджується із грошовою одиницею відсотків та вважає, що відсотки повинні стягуватися у доларах США, а не у гривнях як стягнув суд.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із розписки від 16.08.2017 року, яку відповідач ОСОБА_3 надав позивачу ОСОБА_1 вбачається, що такий отримав від ОСОБА_1 27 000,00 доларів США, які зобов`язується повернути до 30.09.2017 року, тобто грошові кошти отримав як позику.

Згідно частини першої ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із змісту позовної заяви встановлено, що позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у національній валюті- гривні, що по відношенню до курсу долара США на час подачі позовної заяви становить 758 160 грн.

Гривня як національна валюта є єдиним платіжним засобом на території України, хоч відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Згідно із статтею 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`зання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Під час розгляду справи визначальним для суду є фактичні обставини, наведені у позовній заяві та суд з`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог та не вправі самостійно змінювати підстави позову, оскільки до положень цивільно-процесуального законодавства це є виключним правом позивача. Вказаний принцип відображений у частині першій статті 13 ЦПК «суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вказаний принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Тобто, суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Так як позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути суму позики у національній валюті-гривні та 3% річних у гривні, що становить суму 23 305,63 грн., що судом задоволено та 3% річних вирахувані на час подачі позовної заяви як цього просила позивач, а не на час постановлення рішення суду.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році.

Зазначені вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, у постановах Верховного Суду: справа № 367/7135/16-ц від 05.09.2018 року; справа № 821/3514/15-а від 18 .07.2018 року.

Відповідно до ст.367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке фактично визнає відповідач ОСОБА_3 , однак перерахунок суми 3% річних переводить на курс долара на час постановлення рішення суду в той час, коли стягнення проведено на дату подачі позовної заяви.

Згідно ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк