Номер провадження: 22-ц/813/7387/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович,

позивач (стягувач) Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач (боржник) ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року у складі судді Луняченка В.О.,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. звернувся до суду з заявою про встановлення порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 у справі №520/16369/13-ц, яке було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.08.2015 відповідно до якого виключено з резолютивної частини рішення посилання на відстрочку виконання рішення суду на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки за договором іпотеки від 22.01.2008 за реєстровим №145, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що, на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження №58790513 з примусового виконання виконавчого листа №520/16369/13-ц. В ході примусового виконання, згідно з відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.05.2019 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний час, дозвіл на реалізацію арештованого майна, право на яке мають діти - може надати тільки суд. В заяві приватний виконавець також послався на ст. 435 ЦПК України, ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 3 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. задоволено. Встановлено спосіб виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси виданого 16.02.2016 №520/16369/13-ц, шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки за договором іпотеки від 22.01.2008 за реєстровим №145.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця про встановлення способу і порядку виконання рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири, в якій зареєстровані неповнолітні особи з аукціону в процесі виконання рішення суду, не потрібна, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не розмежовано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, як в межах стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, так і в межах звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому при передачі на реалізацію будь-якого нерухомого майна положення п. 28 Розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень підлягають обов`язковому застосуванню. З урахуванням вказаних норм приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування. В результаті винесення оскаржуваної ухвали та надання судом дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки, були порушені права чотирьох неповнолітніх дітей боржника, оскільки останніх фактично було позбавлено права на житло. При цьому зазначено, що іпотечна квартира була придбана у власність не за кредитні кошти. Апелянт також вказав на те, що оскаржувану ухвалу винесено у судовому засіданні без повідомлення боржника, що є порушенням норм ЦПК України.

В режимі відеоконференції участь у справі взяв представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги.

Приватний виконавець та представник банку в судове засідання 10.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву приватного виконавця суд виходив з того, що реєстрація в іпотечній квартирі неповнолітніх дітей була проведена всупереч умов укладеного іпотечного договору, без попередження іпотекодержателя, така реєстрація перешкоджає подальшому проведенню виконавчих дій, що фактично порушує охоронювані законом інтереси стягувача у виконавчому провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 у справі №520/16369/13-ц, яке змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.08.2015, з резолютивної частини рішення виключено посилання на відстрочку виконання рішення суду, звернено стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв.м., в тому числі житловою 115,4 кв.м., що належить ОСОБА_1 в рахунок погашення загальної заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 22.01.2007 у сумі 775053, 52 грн. та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна, вказаної квартири, належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 і ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту розірваним, договору іпотеки припиненим відмовлено.

16.02.2016 Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №520/16369/13-ц.

03.04.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця від 03.04.2019 накладено арешт на нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно з відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 11.05.2019 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Приватний виконавець звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Одеської міської ради та Київської районної адміністрації ОМР про надання дозволу на звернення стягнення на предмет іпотеки-квартири, в якій зареєстровані одна неповнолітня та троє неповнолітніх дітей.

Службою у справах дітей виконавчого комітету Одеської міської ради та Київською районною адміністрацією ОМР надано відповіді на листи приватного виконавця, в яких зазначено перелік необхідних документів з порушеного питання, але по суті питання не вирішене.

За положеннями ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право кожного на ефективний доступ до суду, що включає в себе у тому числі і право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження» та за статтею 1 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, одними із основних засад виконавчого провадження за статтею 2 є верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Інститут опіки та піклування спрямований на доповнення недостатньої або відсутньої цивільної дієздатності неповнолітніх і повнолітніх фізичних осіб. Водночас, його завданням є охорона особистих немайнових і майнових прав та інтересів підопічних, турбота про створення їм належних побутових умов, здійснення догляду за ними. Таким чином, органи опіки та піклування здійснюють контрольні функції з метою запобігання порушенню прав неповнолітніх.

Слід зазначити, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів.

Відповідно до статті 177 Сімейного Кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Вказана норма Сімейного кодексу України направлена на посилення захисту житлових та майнових прав дітей і надає право органам опіки та піклування відмовляти у наданні батькам дитини згоди на вчинення правочинів, в результаті яких порушуються права на житло такої дитини, тобто дитина буде позбавлена права власності або права користування житлом без надання іншого рівноцінного житла або покращення житлових умов.

Крім того, слід розмежовувати такі поняття як «договори про відчуження майна» та «звернення стягнення на предмет іпотеки» враховуючи при цьому, що згідно з Сімейним кодексом України, Законами України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та «Про охорону дитинства» отримання згоди органів опіки та піклування вимагається від батьків (осіб, що їх замінюють) при вчиненні ними правочинів щодо майна, право власності або право користування яким мають діти.

Правочином, відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, вчинення правочину являє собою вільне волевиявлення особи.

Що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, то відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» воно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною першою статті 41 цього ж Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Як зазначено вище, за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015, яке набрало законної сили, звернено стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна, вказаної квартири, належної на праві власності ОСОБА_1 у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, примусове виконання рішення суду не є правочином, на вчинення якого необхідна попередня згода органу опіки та піклування.

Слід також зазначити, що звернення стягнення на предмет іпотеки є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібен. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду.

Зазначена позиція підтверджується також постановою Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №754/15589/14-ц.

Крім того, пунктом 1.8 договору іпотеки від 22.01.2008, який сторони уклали в забезпечення кредитного договору, погоджено, що даний договір не суперечить правам і інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вказаний договір недійсним не визнавався.

Разом з тим, на час виконання рішення суду в квартирі, яка є предметом іпотеки зареєстровані діти іпотекодавця: ОСОБА_2 , якій ІНФОРМАЦІЯ_5 виповнилося 18 років та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація здійснена 20.09.2007, тобто до укладення іпотечного договору. Також зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстрація 26.01.2011), ОСОБА_5 10.08.2013 реєстрація (13.09.2013), після укладення договору іпотеки, що наразі перешкоджає подальшому проведенню дій щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи заявника про необхідність задоволення його заяви.

Окремо слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» в розділі VII визначає загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на нерухоме майно. Зокрема, приписами статей 50, 51 цього Закону визначений порядок звернення стягнення на нерухоме майно, в тому числі яке є предметом застави (іпотеки). Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно, звернення стягнення на нерухоме майно боржника, як предмета іпотеки в порядку примусового виконання чітко визначено статтями 41 - 49 Закону України «Про іпотеку». При цьому ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов`язку виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання/неотримання такого дозволу.

За таких обставин вимоги п. 28 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» не узгоджуються з правилами закону.

Крім того, предметом виконання рішення є саме звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак в інший спосіб рішення не може бути виконане, що є аргументом про неможливість виконання вимог п.28 про можливість виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зважаючи на викладене, а також те, що у даному випадку на виконанні у приватного виконавця знаходиться провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки-квартиру, питання щодо зняття з реєстрації місця проживання та виселення дітей не розглядається, то доводи про порушення прав дітей не ґрунтуються на матеріалах справи.

Разом із тим, дійшовши до вірного висновку по суті питання, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки апелянт у скарзі посилається на те, що суд не сповістив його про дату, час та місце розгляду справи, а судова кореспонденція наявна в матеріалах справи, яка була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання не є в розумінні ст. 130 ЦПК України належним сповіщенням учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення боржника про день, час і місце розгляду справи. Судові повістки направлені на адресу боржника повернуті до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про встановлення способу і порядку виконання рішення з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нову.

Заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про встановлення способу і порядку виконання рішення задовольнити.

Встановити спосіб виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси виданого 16.02.2016 №520/16369/13-ц, шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки за договором іпотеки від 22.01.2008 за реєстровим №145, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в якій зареєстровані діти: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20.11.2020.

Головуючий:

Судді: