Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
У Х В А Л А

24 лютого 2020 року м.Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Мироненко І.П. перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду подав апеляційну скаргу в якій зазначено, що 28 грудня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду, його повний текст було складено та отримано скаржником 24 січня 2020 року.

Між тим, апеляційне провадження за даною скаргою не може бути відкрито апеляційним судом з наступних підстав.

Статтею 10 Конституції України зазначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Нормами частини 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Положеннями ч. 1 ст. 9 ЦПК України також зазначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі ст. 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання ч. 4 ст. 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до ст. 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Разом з тим суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

За частиною 4 ст. 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку встановленому цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга та додані до неї документи мають бути викладені державною (українською) мовою.

Така правова позиція викладена в ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 646/5556/17-ц, від 26.10.2018 у справі № 263/9917/15-ц, ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 922/234/18, від 11.02.2019 у справі №904/712/18, від 25.02.2019 у справі № 905/1222/18, у яких відповідні судді доходили висновків про залишення без руху скарг, поданих не державною мовою, з наданням строку для подання скарги, викладеної державною мовою, або її перекладу.

Проте, в порушення норм ст. 9 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 викладена не державною мовою. При цьому, в апеляційній скарзі заявник не заявляє жодних клопотань щодо забезпечення його права на участь у судовому процесі не на державній мові, не зазначає про використання ним послуг перекладача, а тому суд вважає доцільним залишити подану апеляційну скаргу без руху.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 має надіслати до Донецького апеляційного суду ідентичну за змістом апеляційну скаргу, викладену державною (українською) мовою, надавши її копії відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Ураховуючи вищезазначене, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникові строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2019 року - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для подання апеляційної скарги, складеної державною мовою, з доданими копіями за кількістю учасників справи.

Якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк заявник виконає зазначені вимоги, апеляційна скарга вважатиметься поданою в день її первісного подання. Інакше, буде вирішуватись питання про визнання її неподаною і поверненню заявнику.

Суддя