Справа № 523/8096/20
Провадження №2-з/523/17/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення майбутнього позову,-

ВСТАВНОВИВ :

До суду надійшла від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заява про забезпечення майбутнього позову в якій просила:

- накласти арешт Нежитлову будівлю автомагазину з СТО, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна:36186501, зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 .

Свою заяву обґрунтувала тим, що з 05.11.1983 року по 23.05.2003 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, однак даний шлюб було розірвано.

В період шлюбу, а саме в грудні 1999 року, ОСОБА_3 придбано нежитлову окремо розташовану будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У наступному відбулась реконструкція такого об`єкта нерухомості, у зв`язку з чим 13.03.2012 року було повторно зареєстровано за ОСОБА_3 .?

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Інформаційна довідка 210344600 від 27.05.2020 року), вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 , будь-які обтяження щодо нього відсутні.

Як зазначає заявниця ОСОБА_1 , при розірвання шлюбу у 2003 році спорів щодо прав власності на зазначене нерухоме майно між ними не виникало, однак в травні 2020 року представник ОСОБА_3 звернувся до заявника з усною вимогою про надання згоди на відчуження нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважає вищевказане майно спільно сумісною власністю подружжя, однак, ОСОБА_3 вважає вказане майно своєю особистою власністю та має намір відчужити його на користь інших осіб. З огляду на вищевикладене, заявниця вважає, що внаслідок продажу нерухомого майна буде порушення майнових прав ОСОБА_1 , право власності на частку вказаного майна якої не визнається титульним власником. У зв`язку з викладеними обставинами заявницею ОСОБА_1 готується відповідна позовна заява про поділ майна подружжя.

Підготовка позовної заяви вимагає певного часу, зокрема, задля збирання та відновлення певних документів, що будуть надані до суду, а титульний власник має намір на відчуження зазначеного нерухомого майна, тому заявниця просить про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки зволікання у обтяженні майна, що у наступному буде предметом спору, призведе до істотного ускладнення захисту порушених (невизнаних) майнових прав позивача.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що ОСОБА_3 належить нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлову окремо розташовану одноповерхову будівлю № 005585 від 22.12.1999р., видана Селищним представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Згідно Інформаційної довідки № 210344600 від 27.05.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 , будь-які обтяження щодо нього відсутні.

Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно зі статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу7 цивільно-правових питань до сущу. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала. шоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При таких обставинах, заява ОСОБА_1 про забезпечення до подання позову - підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 150-153,260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИ В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення до подання позову - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлову будівлю автомагазину з СТО, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 36186501, зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси.

Ухвала виготовлена та підписана 29.05.2020 року.

Суддя: Аліна С.С.