Справа №521/2690/20
Провадження №2-з/521/55/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пятакової І.Д. про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Предстаник позивача ОСОБА_1 -адвокат Пятакова І.Д. звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, проценти за договором позики у сумі 2299,32 доларів США, три відсотки річних за несвоєчасно повернутий борг, що складає 309,86 доларів США у гривневому єквіваленті, стягнення витрат понесених з оплатою судового збору у розмірі 1862грн. 68 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 4800 грн.

Одночасно з пред`явленням позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову, вимогами якої просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: ј частки квартири АДРЕСА_1 , автомобіль MITSUBISHI L200, 2007 року випуску, державний номер № НОМЕР_2 .

Вивчивши заяву та матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки в заяві не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та транспортного засобу автомобіля MITSUBISHI L200, 2007 року випуску, державний номер № НОМЕР_2 . Зокрема, не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову.

Також у поданій заяві не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вищезазначеного.

Тобто з наведеного витікає, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Крім того слід зазначити, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Тобто з урахуванням зазначеного у разі застосуванням зазначених вище заходів можуть бути порушені й інтереси інших осіб.

Крім того до заяви не додано жодних відомостей відносно дійсної вартості майна, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, однак такі відомості необхідні для визначення того, що вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими вимогами.

Відсутні у заяві про забезпечення позову відомості щодо ціни позову, про забезпечення якого просить заявник (п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України), немає пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, передбачені законом підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 149, п. 1 ч. 1 ст. 150, 151, ст. 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача представника ОСОБА_1 - адвоката Пятакової І.Д. про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвалу невідкладно надіслати заявникові зі всіма доданими до неї документами, копію заяви залишити в суді.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Д.Я. Роїк

20.02.20