Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2020 р. Справа № 687/623/20

Номер провадження2/608/595/2020

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Яковець Н. В.

з участю секретаря Олійник О.С.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 07 червня 2020 року ОСОБА_2 на власній сторінці соціальної мережі Фейсбук опублікувала і поширила її фото та інформацію такого змісту: «Доброго дня хочу з вами поділитися ситуацією яку я побачила сьогодні при святі!!! Сьогодні зайшовши в автобус Чортків-Гусятин-Тернопіль побачила таку ситуацію як жінка років 50-60 середнього зросту світле коротке волосся ображає людей називає їх дебілами нерозумними звертається на воно і ще таке інше все не перечислити, як виявляється пізніше це педагог, люди скажіть чому таких невихованих зверхніх людей тримають на посаді де навчаються діти!! Шофер від її криків і образ аж вийшов з автобуса і ще довго ходив по вулиці знервований!!! Зробіть максимальний репост!!!». Дана інформація не відповідає дійсності. Дійсно цього числа вона їхала до с. Пробіжна вищевказаним автобусом, зайшовши в автобус побачила, що більшість пасажирів були без масок. Водію зробила зауваження, чому не виконує карантинні вимоги. Тоді в автобусі почалася дискусія, чи виконують вимоги карантину можновладці, люди обурювалися поганою владою, поганими законами. На що вона зауважила, що влада «з неба не впала», а її обрали виборці. На зупинці в селі Пробіжна, вона вийшла з автобуса і зауважила, що її фотографує особа, згодом стало відомо, що це відповідачка. Близько вечора їй стало відомо, що у ОСОБА_3 появився допис про неї. Поширена відповідачкою недостовірна інформація має негативний зміст і порушує її репутацію та підриває авторитет, як педагога, а тому просить, зобов`язати відповідача розмістити її спростування та стягнути з відповідача судові витрати у справі у виді сплаченого нею судового збору.

12 жовтня 2020 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Долучені до заяви скрін-шоти інтернет сторінки не містять фактичних даних, а є оціночними судженнями. В заяві позивач на свій розсуд, не будучи кваліфікованим фахівцем з даного питання, самостійно визначила, які судження є фактичними твердженнями, а які оціночним судженням. Позивач жодним чином не спростовує того, що оскаржувана інформація є недостовірною.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію поширену відповідачем в соціальній мережі, оскільки, на зелені свята їхала в Пробіжну і в автобусі на її зауваження чому люди без масок, люди почалися обурюватися і між ними відбувся монолог, з її боку ніякої агресії та зверхності не було.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнала та пояснила, що позивачка почала конфлікт з водієм, люди підтримали водія, оскільки, люди сиділи в масках, автобус був переповнений. При написані посту керувалася емоціями, пані ОСОБА_4 зверхньо зверталася до людей, до мене зверталася на «воно». Пост видалила, оскільки, почали погрожувати через телефон.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що є водієм автобуса, позивачка ОСОБА_4 зайшовши в автобус з претензіями чого люди без масок, говорила з людьми на підвищених тонах. Все було так як написала відповідачка.

Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України та статті 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до вимог ст.ст.275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися з позовом про захист її гідності та честі.

Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму ВСУ юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, відповідно до вимог п.19 постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639 цс 17.

Як вбачається зі змісту в соціальній мережі на сторінці ОСОБА_2 , викладена інформація є лише висловлюваннями відповідача, які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а отже не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, які порушують особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, суд вважає, що у публікації в соціальній мережі «Фейсбук» ( http :/ facebook .com), здійсненій ОСОБА_2 , були використані оціночні судження, що відповідно до статті 277 ЦК України та статті 30 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що поширена відповідачем інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона висвітлює її з негативної сторони.

Разом із тим, слід зазначити, що у частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист честі, гідністі і ділової репутації є безпідставними.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .

Згідно ч.ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові на позивача.

Отже, оскільки позивачу в позові відмовлено, а тому понесені нею судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 19, 42, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення буде складено 20 листопада 2020 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна:

Рішення набрало законної сили «____» ______________ 202__ року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 687/623/20, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"_____________202__р.

Секретар: