441/947/18 2/441/44/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сорока М.В.

позивачки-відповідачки ОСОБА_1

відповідачки-позивачки ОСОБА_2

представника адвоката Мартин В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок справу за позовом представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мартин Віри Іванівни до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину, в порядку спадкування за законом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 ., як на її частку в спадковому майні.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_6 , яким на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1 . На час смерті матері вона, відповідачка та їхній батько ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані в спадковому будинку, тому в силу положень ст. 1268 ЦК України вважались такими, що прийняли спадщину. Влітку 2014 року їй стало відомо, що ОСОБА_6 в цілому подарував житловий будинок неповнолітньому ОСОБА_3 , вказаний договір вона оскаржила в судовому порядку та просила суд визнати за нею право власності на частку в спадковому майні. Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27.12.2017р. визнано недійсним договір дарування житлового будинку укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що посвідчений 14 травня 2012 року приватним нотаріусом Городоцького нотаріального округу Богаченко О.І. зареєстрований в реєстрі за №715 в частині дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні вимоги про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за нею, було відмовлено, оскільки вона не звернулась до нотаріуса із заявою про успадкування. Коли після рішення суду апеляційної інстанції позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що в неї був відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Вважає, що в неї інсують об`єктивні перешкоди в реалізації її спадкових прав, а відтак змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просила усунути ОСОБА_1 від спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому покликалась на те, що ОСОБА_1 , маючи обов`язок догляду за хворою матір`ю, такого догляду умисно не надавала. Ствердила, що вона одноосібно здійснювала догляд за ОСОБА_7 , яка потребувала такого догляду.

Ухвалою підготовчого засідання від 20.07.2018 року вказані позовні заяви об`єданані в одне провадження та присвоєно номер справи 441/947/18 (а.с. 74).

В суді представник позивачки за первісним, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_8 уточнила позовні вимоги первісного позову і зокрема просила про визнання за Позивачкою права власності на 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з господарськими та надвірними спорудами, як на її частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_5 . Дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Просила вирішити питання стягнення судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, мотивуючи тим, що її довіритель поперемінно із сестрою доглядали хвору матір, у важкому стані мати перебувала декілька днів перед смертю, і в цей час вони здійснювали догляд за матір`ю спільно із позивачкою за зустрічним позовом із позивачкою за зустрічним позовом доглядали. Крім них такий догляд здійснював їхній батько (чоловік спадкодавиці), тобто ОСОБА_5 не потребувала догляду конкретно тільки від ОСОБА_1 , оскількиотримувала такий як від ОСОБА_1 , так і від ОСОБА_2 та їхнього батька ОСОБА_6 .

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_9 первісний позов заперечила, з тих підстав, що ОСОБА_1 не може спадкувати майно після ОСОБА_5 , так як догляд за хворою матір`ю здійснювала лише вона, ОСОБА_1 не доглядала за матірю, а померла такого догляду потребувала, зустрічний позов підтримала, просила усунути ОСОБА_1 від спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з`явився, у письмовій заяві, поданій до суду 06.11.2018 р., просив про розгляд справ без його участі, з покликанням на те, що постійно доглядала та утримувала матір до дня її смерті саме ОСОБА_2 , у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити (а.с. 100-103).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оглянувши заяву третьої особи, дослідивши подані сторонами докази, проаналізувавши підстави первісного та зустрічного позовів, суд приходить висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, згідно з ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив.

Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , 18.02.1967 року зареєстрували шлюб у Мальчицькій сільській раді Яворівського району Львівської області, є батьками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 11, 52).

Із копії свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 19.10.2009 р., серії НОМЕР_2 № 345237 від 24.01.2014 р., видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (а.с. 9, 10).

З матеріалів справи, оглянутої в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 441/1406/16 (2/441/340/2016) вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 , їй та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Із позовної заяви, пояснень сторін у суді вбачається, що між батьком позивачки ОСОБА_6 та її племінником, сином ОСОБА_2 ОСОБА_3 укладено договір дарування спірного житлового будинку, який останньому передавався в цілому.

Вважаючи свої права як спадкоємця за законом після смерті матері порушеними, звертаючи увагу на те, що батько мав право розпорядитись лише належною йому на праві спільної сумісної власності частиною будинку, ОСОБА_1 звернулась до Городоцького районного суду Львівської області про визнання такого договору недійсним та визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16.11.2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із таким, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційній інстанції, постановою Апеляційного суду Львівської області від 27.12.2017 року договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідчений 14.05.2012 року, в частині дарування 1/2 частини житлового будинку визнано недійсним, в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку відмовлено з тих підстав, що таке право не було реалізовано нею в нотаріальному порядку (а.с. 17-22).

Із листа приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області № 32/01-16 від 14.02.2018 р. видно, що ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ, який би підтверджував реєстрацію права власності на спадкове майно за померлою відсутній (а.с. 23).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на вищенаведене, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при житті набули або володіли житловим будинком АДРЕСА_1 неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено, а отже, вимоги позивачки-відповідачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/6 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом є обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві та під час її показів у суді покликається на те, що через тяжку хворобу мати перебувала у важкому фізичному стані, не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала сторонньої допомоги, яка надавалась лише нею, вона самостійно доглядала хвору матір, постійно перебувала з нею, опікувалась, годувала, купувала ліки, предмети особистої гігієни, їжу тощо. Відповідачка-позивачка ухилялась від надання матері допомоги, матеріально та морально не підтримувала, займалась виключно собою та своєю сім`єю. Зазначила, що батьки двом дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали земельні ділянки під будівництво, а спірний житловий будинок мали намір передати саме їй. З огляду на безпорадний стан ОСОБА_5 , а також ухилення відповідачки-позивачки від надання допомоги матері, просить усунути її від спадкування.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Мартин В.І. в суді позовні вимоги та покликання ОСОБА_2 зарепечили. Вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювали догляд за спадкодавицею разом та поперемінно. Зокрема, коли ОСОБА_2 була вдома матір доглядала вона, коли перебувала на роботі, приходила ОСОБА_1 , яка перевдягала, мила, давала їжу матері. Окрім них, спадкодавицю доглядали також їхні дочки та батько ОСОБА_6 , навідували родичі та друзі.

Так, свідок ОСОБА_11 у суді показала, що проживала окремо, інколи відвідувала свою бабцю ОСОБА_5 , яка хворіла, здебільшого догляд за нею здійснювала тітка ОСОБА_2 , однак, її мати ОСОБА_1 навідувала спадковдавицю, коли сестри не було вдома, приносила їжу.

Свідок ОСОБА_12 у суді показала, що інколи навідувала ОСОБА_5 , бачила, як ОСОБА_1 приносила продукти харчування, давала їй їсти та пити, доглядала хвору, коли ОСОБА_2 не було вдома.

В суді свідок ОСОБА_13 внучка ОСОБА_5 натомість показала, що догляд за нею здійснювала виключно її мати ОСОБА_2 , тітка ОСОБА_1 участі в утриманні чи щоденному догляді ОСОБА_5 не брала, навідувалась до матері зрідка, що свідчить про свідоме ухилення від надання їй допомоги.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в суді показали, що ОСОБА_5 неодноразово лікувалась у терапевтичному відділенні Городоцької ЦРЛ та Першої міської клінічної лікарні м. Львова, всі витрати, пов`язані із перебуванням та лікуванням у даних медичних закладах та перебуванням вдома, несла ОСОБА_2 .

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в суді показали, що більше за матір`ю доглядала ОСОБА_2 , оскільки за професією медик, забезпечувала її ліками та всім необхідним, возила її у лікарню на обстеження, ОСОБА_5 за життя сама підтверджувала, що доглядає та піклується про неї дочка ОСОБА_18 , з якою бажає проживати, була доглянутою, на ОСОБА_1 не жалілась.

Згідно з статею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

За положеннями частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

До такого висновку дійшов також Верховний суд у Постанові від 30.01.2020 р. у справі № 489/1257/17-ц.

Як встановлено із зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , її пояснень в суді, із копії медичної карти стаціонарного хворого, довідки, виданої головою МСЕК серії ЛВА-1 № 001508, пенсійного посвідчення від 17.10.2001 р. 22.05.2008 р. ОСОБА_5 перенесла інсульт, була інвалідом ІІ групи, проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 із дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їхніми сім`ями (а.с. 13, 90, 106-114, 115, 116).

Із довідок Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 272, 275 від 01.03.2018 р. видно, що ОСОБА_1 проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

ОСОБА_2 в суді ствердила, що ОСОБА_1 дійсно з 1995 року проживала у спірному житловому будинку, однак, вела роздільне із батьками та нею господарство, не допомагала батькам, а також в утриманні будинку ні фізично, ні матеріально. Зокрема, після виникнення 29.04.2016 р. пожежі у вказаному будинку, у відновленні його попереднього стану участі не брала, в червні 2016 року покинула його.

ОСОБА_2 покликається на те, що матері була необхідна стороння допомога, яку надавала вона одноособово, ОСОБА_1 ухилялась від надання такої, хоча фізично та матеріально могла її надавати, не купувала ліків, не несла жодних витрат, пов`язаних із доглядом за ОСОБА_5 , її лікуванням, похованням, а згодом і встановленням нагробного пам`ятника, поклавши всі обов`язки на неї.

Мотивуючи скрутним матеріальним становищем та відсутністю будь-чиєї допомоги, ОСОБА_2 вказала на те, що їй самій брати участь у догляді за матір`ю було складно, оскільки працювала, в тому числі, у нічні зміни, та виховувала неповнолітніх дітей, мати потребувала допомоги від обох доньок. З огляду на наведене, суд розцінює ці покликання, як такі, що заслуговують на увагу, однак при вирішенні даного спору ці підстави не є достатніми для усунення ОСОБА_1 від спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

Виходячи з обставин даної справи, суд знаходить не доведеним факт ухилення ОСОБА_1 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також те, що ОСОБА_5 зверталася до неї з проханням надати їй будь-яку допомогу, а остання категорично відмовилась надавати її, ухилялась від надання такої допомоги, усвідомлюючи свій обов`язок та маючи можливість його виконувати.

Разом з тим, судом встановлено, що спадкодавець отримала таку допомогу від інших осіб, а такими на той час була ОСОБА_2 .

Більше того, в межах розгляду даної справи саме позивач повинен довести, що відповідачка мала можливість надавати допомогу своїй матері, проте такої допомоги не надавала.

Дана обставина стороною позивача за зустрічним позовом залишилась недоведеною, що відповідно, виключає можливість задоволення такої позовної вимоги.

Лише при одночасному настанні всіх наведених у ст. 1224 ЦК України обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 має право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , оскільки судом, в ході розгляду справи, не встановлено як факту умисного ухилення її від надання спадкодавцеві допомоги, так і факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через тяжку хворобу та потребу спадкодавця в допомозі саме ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, відсутні, тому, у задоволенні зустрічної позовної вимоги про усунення від права спадкування відмовляє.

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України, судові витрати, а саме: судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 90, 141, 258-259, 265, 354, суд, -

у х в а л и в :

Позов представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мартин Віри Іванівни до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину, в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , 704 грн. 80 коп. судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом від спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.02.2020 р.

Головуючий суддя Перетятько О.В.