Справа № 139/634/20
Провадження № 22-ц/801/1970/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 рокуСправа № 139/634/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач(особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року, постановлене у складі судді Тучинській Н. В. у смт. Муровані Курилівці, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в :

28 липня 2020 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивовано тим, що сторони припинили спільне проживання і малолітній син ОСОБА_3 проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, а відповідач добровільно не приймає участі в його утриманні. Позивач просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття, а також стягнути із ОСОБА_2 на своє утримання 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи із 28 липня 2020 року до повноліття дитини; на утримання ОСОБА_1 1 000 гривень щомісячно, починаючи із 28 липня 2020 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спільний малолітній син сторін проживає разом з позивачем ОСОБА_1 , яка є його матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, той факт, що ОСОБА_1 знаходить ся у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Не погодившись з таким рішенням в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , 06 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення в цій частині скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні цієї вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції невірно враховано положення частини 3 ст. 128 КЗпП України: стягнення 1 000 грн у утримання на дружину ОСОБА_1 є порушенням, адже в такому разі загальний розмір утримання буде перевищувати 50% його заробітку. А відтак він не може надавати утримання дружині.

29 жовтня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та звертає увагу на розмір заробітної плати заявника.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- Позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2019 року (а. с.6);

- згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 7);

- ОСОБА_2 є працездатною особою, отримує дохід в розмірі близько 20 000 грн в місяць, що підтверджується довідкою про доходи ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» № 185 від 08.07.2020 ( а. с. 11);

- проживання дитини разом з матір`ю і перебування сина на її утриманні, підтверджується довідками виконавчого комітету Михайловецької сільської ради № 02-25/319 та № 02-25/318 від 30 червня 2020 року (а.с. 8, 9) та не заперечується сторонами;

- згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 19.03.2020 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дітьми повноліття (а. с. 27-29).

Між сторонами виник спір щодо обов`язку утримання дитини та одного з подружжя, який регулюється Сімейним кодексом України.

Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, який має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища дитини та її матері, дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання щодо дитини.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року в частині стягнення аліментів на дитину не оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України), матеріальне становище дружини правового значення не має.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги положення частини 3 ст. 128 КЗпП України, апеляційний суд зазначає наступне.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Такої позиції дотримується Верховний Суд (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Середня заробітна плата відповідача складає 24 529 грн, прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2020 року у розмірі 2 027 гривень.

Відповідачем сплачуються аліменти за рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19.03.2020 року в розмірі 1/3 частини доходу та з урахуванням аліментів на дитину ОСОБА_6 , присуджених рішенням, що оскаржується в розмірі 1/6 частини, в цілому розмір стягнення з його доходу складатиме Ѕ частину.

Дійсно ч. 3 ст. 128 КЗпП України встановлює обмеження щодо відрахування із заробітної плати, яке не може бути більшим ніж п`ятдесят процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей відрахування із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 128 КЗпП України, апеляційний суд зауважує, що встановлене обмеження про можливість відрахування не більше 70 відсотків в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не свідчить про те, що таке обмеження застосовується виключно тоді, коли з боржника стягуються лише аліменти на утримання неповнолітніх дітей, таке обмеження законодавцем встановлено за умови, що поряд з іншими відрахуваннями, із заробітної плати стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Водночас слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Оскільки після відрахувань із заробітної плати відповідача аліментів на дітей (1/2 частка) та 1000 грн. стягнених на утримання ОСОБА_1 до досягненню дитиною трирічного віку, в його розпорядженні залишатиметься 11 264, 50 грн, що більше ніж в 5 разів перевищує прожитковий мінімум, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1 000 грн. від усіх видів заробітку.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі 766/47/16-ц.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк