Єдиний номер судової справи: 225/5401/20
Номер провадження: 2/225/942/2020
25 листопада 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Довженко О.В.,
за участю секретаря Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором в розмірі 28 790 грн. 32 коп. Окрім того, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.
Обґрунтовуючи позов, АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк»), зазначає, що 19 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір №2017813 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до вказаного договору АТ «Ощадбанк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок.
В подальшому, між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 1 до договору №2017813 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого банк встановив відповідачу кредит у сумі 20 000 грн. зі строком кредитування на період дії платіжної картки з проводженням строку у разі її перевипуску. Пунктом 1.1.4 додаткового договору обумовлено, що процентна ставка за кредитом складає 24 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках.
Позивачем договірні зобов`язання виконав належним чином, встановив відповідачеві кредитний ліміт в розмірі 20 000 грн. Фактично, відповідачеві був наданий кредит у розмірі 19 990 грн. 06 коп.
За п. 4.1 додаткового договору, клієнт щомісячно зобов`язується здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу.
Проте, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 28 790 грн. 32 коп., з яких 19 990,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 012,34 грн. - проценти за користування кредитом; 22 грн. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 506,05 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 259,87 грн. сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту.
Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судових витрат у справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов не подано.
З огляду на наведене, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд дійшов до висновку щодо наявності правових підстав для ухвалення заочного рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 274 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши представлені докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, судом встановлено наступне:
між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Як встановлено судом, 19 лютого 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №2017813 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до вказаного договору АТ «Ощадбанк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок.
В подальшому, між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 1 до договору №2017813 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого банк встановив відповідачу кредит у сумі 20 000 грн. зі строком кредитування на період дії платіжної картки з проводженням строку у разі її перевипуску. Пунктом 1.1.4 додаткового договору обумовлено, що процентна ставка за кредитом складає 24 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках.
Даний правочин підписаний уповноваженою посадовою особою позивача та особисто відповідачем ОСОБА_1 (а.с.5-6).
Позивачем всі зобов`язання були виконані належним чином, а саме, встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 20 000 грн. з фіксованою процентною ставкою у 24 % річних. Фактично відповідачем був використаний кредитний ліміт в розмірі 19 990 грн. 06 коп.
За п. 4.1 додаткового договору, клієнт щомісячно зобов`язується здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу.
Проте, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 28 790 грн. 32 коп., з яких 19 990,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 012,34 грн. - проценти за користування кредитом; 22 грн. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 506,05 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 259,87 грн. сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту.
Наведене підтверджується банківськими виписками за рахунком відповідача та письмовим розрахунком заборгованості (а.с.5-6, 9-10, 16-17).
Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. ст.525, 610 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань.
В свою чергу, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.
При цьому, судом враховано приписи ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. З даних приписів вбачається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однак, як було зазначено вище, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явився, наданими йому законодавцем правами сторони в процесі не скористався, належних доказів на спростування доводів відповідача не надав.
З огляду на наведене, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 2 102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором - задовольнити повністю.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.В. Довженко