Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2020 Справа №607/8238/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: представника відповідача Магдич О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТзОВ «Порше Мобіліті»звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008675 від 15.05.2013, розмір якої станом на 14.02.2020 становить 899 423,72 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування своїх доводів позивачем зазначено наступне. 15.05.2013 року між ТзОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 50008675, відповідно до якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у сумі 268700,46 гривень, що еквівалентно на дату укладання Договору 32957,25 доларів США, строком до 15.05.2018 із змінною процентною ставкою для придбання автомобіля марки VW, модель марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач прийняла кошти та зобов`язалася належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплатити проценти за використання Кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Договору. В Кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за Договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування. Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця. Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання ОСОБА_1 за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами Договору застави транспортного засобу № 50008675 від 28.05.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором відповідачем ОСОБА_1 було передано у заставу автомобіль марки VW, модель марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, заставною вартістю 358 267,28 грн. У зв`язку з систематичним невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору 03.04.2015 позивачем було направлено вимогу (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором, яка залишилася без належного реагування.

З метою захисту своїх прав, у жовтні 2015 року позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2017 року у цивільній справі № 607/17248/15-ц позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТзОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50008675 від 15.05.2013 р. у розмірі 858831,21 грн., звернуто стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , (об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013), що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 358 267,28 грн. згідно Договору застави транспортного засобу від 28.05.2013 року. Після зарахування коштів за виконавчим провадженням № 55124732, непогашена сума заборгованості відповідача, встановлена вищевказаним рішенням суду у цивільній справі №607/17248/15-ц становить 538218,48 грн. В межах розгляду вказаної справи не розглядалось питання щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.11.2016 року по 25.04.2019 року на суму заборгованості, та за період з 26.04.2019 року по 14.02.2020 року на непогашену після зарахування коштів за виконавчим провадженням № 55124732 суму заборгованості. Також, вказує, що згідно пункту8.5 Загальних умов передбачено, що збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною Стороною у повному обсязі, що становлять 100888,89 грн. Враховуючи вищенаведене просить задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

02 вересня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокат Магдич О.О. подала відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності та за безпідставністю позову. У відзиві вказує на те, що з 03.04.2015 року розпочався перебіг строку позовної давності на звернення кредитора із вимогою до позичальника про дострокове повернення суми основного боргу, усіх нарахованих, але не сплачених процентів, штрафних санкцій, страхових платежів та перервався, коли позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 та майнового поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Кредитного договору № 50008675 від 15.05.2013 року у справі № 607/17248/15-ц. Надалі у межах вказаного провадження позивач подає заяву про уточнення позовних вимог від 15 листопада 2016 року, у якій зменшує позовні вимоги та просить в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 884281,59 грн. звернути стягнення у відповідності до договору застави транспортного засобу № 50008675 від 28.05.2013 р. на предмет застави - автомобіль марки VW модель СС, 2013 року випуску, який належить ОСОБА_1 за початковою вартістю 358267,28 грн. Інші позовні вимоги позивач, згідно уточненої позовної заяви, не підтримує. Вважає, що позивач відмовився від своїх первинних позовних вимог заявлених у позовній заяві попередньої редакції від 12 жовтня 2015 року, тому строк позовної давності для вимог про стягнення основної суми боргу минув через три роки з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2018 року; для вимог про стягнення пені, штрафу - через рік з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2016 року. також зазначає, що з врахуванням того, що строк позовної давності минув для основного зобов`язання, вважає, що усі додаткові вимоги, що випливають із основного зобов`язання, в тому числі 3% річний та інфляційні виплати, нараховані після набуття законної сили рішенням від 16 серпня 2017 року у справі №607/17248/15-ц, також заявлені безпідставно та поза межами строку позовної давності. Крім того, вказала, що у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування щодо нарахування суми у розмірі 95392,74 грн. на погашення процентів за користування кредитними коштами за період з 01.04.2015 року по 15.11.2016 року. Відсутній також і будь-який розрахунок даної суми. Відтак, вважає, що кошти від реалізації предмета застави у розмірі 95392,74 грн. мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості з дострокового повернення суми кредиту. Також, вказує про недоведеність вимог про відшкодування коштів в сумі 100888,89 грн.

Представник позивача ТзОВ «Порше Мобіліті» в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просить проводити судове засідання за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Магдич О.О. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні 15.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 50008675, в якому зазначено, що Договір між Сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами у відношенні Кредиту. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Кредитного договору, позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 268700 грн. 46 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 32957 доларів 25 центів США на дату укладення договору зі сплатою процентної ставки в розмірі 9,90 %, яка є змінною відповідно до п. 2.3 Загальних умов кредитування.

Згідно з п. 1.4.2. та пп. 2.4., 2.5. Умов кредитування, повернення Кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни встановлені Графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого Позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається: із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, компанія має право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання Договору.

Згідно із умовами п. 3.3. Договору, позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанією) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення по таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних-осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Відповідно до п. 1.6. Загальних умов, зобов`язання відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором від 15.05.2013 року забезпечено Договором застави №50008675 від 28.05.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., зареєстрованим в реєстрі за №409, згідно з умовами якого заставодавець ОСОБА_1 надала в заставу автомобіль марки VW, модель марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставною вартістю 358267,287 грн.

Також, між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 23.05.2013 року зі строком дії до 27.05.2018 року.

03.04.2015 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено Вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення Кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором за № 50008675, якою Позивач вимагав дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору.

Зазначеними Вимогами позивач повідомив відповідача ОСОБА_1 , що у випадку неповернення Суми кредиту та заборгованості протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї Вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Однак, вимога позивача щодо дострокового повернення Кредиту у встановлені строки відповідачем ОСОБА_1 отримана не була та повернута за закінчення терміну зберігання, що підтверджується відміткою на конверті ДП «Укрпошта».

23.06.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований за № 708, щодо звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки VW, модель марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, державний номер НОМЕР_2 з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за Договором № 50008575 у розмірі 708 500, 39 грн.

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 16 листопада 2016 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» уточнив позовні вимоги та просив суд звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2017 року у цивільній справі № 607/17248/15-ц позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед ТзОВ «Порше Мобіліті», за Кредитним договором № 50008675 від 15.05.2013 р. у розмірі 858831,21 грн., звернуто стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки модель СС, кузов № НОМЕР_1 , (об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013), що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 358 267,28 грн.

Зі змісту даного рішення суду вбачається, що станом на 15.11.2016 року заборгованість ОСОБА_1 в сумі 858831,21 грн., складалась із наступного: основна сума заборгованості за кредитом 709013,53 грн., збитки - 34922,13 грн., штрафи на суму 97629,62 грн., пеня - 5047,48 грн., 3% річних - 1514,26 грн., інфляційні втрати - 10704,19 грн.

25.04.2019 у межах виконавчого провадження реалізовано предмет застави. Кошти від реалізації предмета застави у сумі 320612,73 грн. перераховано на рахунок позивача.

Позивачем був укладений договір про надання колекторських послуг від 01.08.2011 з ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», сплачено за надані послуги 100888,89 грн. згідно актів виконаних робіт від 20 листопада 2017 року та 26 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом від 03.04.2015 кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.

Судовим рішенням від 16 серпня 2017 року було звернено стягнення на предмет застави із встановленням його початкової вартості у розмірі 358 267,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно умов укладеного Кредитного договору, загальна заборгованість Відповідача перед TOB «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50008675 від 15.05.2013, станом на 14.02.2020 становить 899423,72 грн. та складається згідно наданого розрахунку з наступних нарахувань:

-538218,48 грн. - непогашена сума заборгованості, встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.08.2017 у цивільній справі №607/17248/15-ц, з яких: (526000,03 грн. - заборгованість з дострокового повернення суми кредиту (строкова сума основного боргу); 1514,26 грн. - сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за несплаченими черговими платежами по кредиту (за період з 16.02.2015 по 15.11.2016); 10704,19 грн. - сумі інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за несплаченими черговими платежами по кредиту за період з 16.02.2015 по 15.11.2016);

-42766,36 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-176361,24 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-12753,70 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 26.04.2019 по 14.02.2020;

-4208,00 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення Суми кредиту за період з 26.04.2019 по 14.02.2020;

-2170,85 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням сплати чергових платежів за Кредитом за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-8952,24 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-2557,45 грн. - 3 % річних у зв`язку з простроченням з відшкодування страхових платежів за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-10546,48 грн. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням з відшкодування страхових платежів за період з 16.11.2016 по 25.04.2019;

-100888,89 грн. - сума заборгованості за компенсацію інших витрат за Кредитним договором (за п. 8.5 Загальних умов).

Проте, позивачем на підтвердження позовних вимог щодо неналежного виконання зобов`язаньта розміру заборгованості в сумі 538218,48 грн. по сплаті кредиту, нарахування вищевказаних сум 3% відсотків річних та інфляційних втрат наведено лише розрахунок у позовній заяві.

Жодних інших документів, первинних документів бухгалтерського обліку, зокрема, виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій, будь-які інших документів (їх засвідчених копій), що могли б підтвердити факт сплати боржником коштів на погашення кредиту та відсотків та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову в обґрунтування своїх позовних вимог та на спростування заперечень відповідача позивачем не надані суду.

Крім того, рішенням суду у цивільній справі №607/17248/15-ц встановлено, що згідно розрахунків, складених позивачем, основна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.11.2016 року становить 709013,53 грн., однак даним рішенням не було встановлено, з яких саме нарахувань складається дана сума заборгованості.

Таким чином, суд критично оцінює доводи позивача про те, що не потребує доведення склад основної суми заборгованості станом на 15.11.2016 року - 709013,53 грн., саме що така заборгованість складалась з заборгованості за несплаченими черговими платежами по кредиту - 29643,17 грн.; заборгованості з дострокового повернення суми кредиту - 583977,62 грн.; процентів за користування кредитними коштами за період з 01.04.2015 по 15.11.2016 - 95392,74 грн., оскільки суд вважає, що вищезазначеним рішенням суду такі обставини не були встановлені та позивачем в судове засідання не надано жодних доказів на їх підтвердження.

Так, рішенням суду встановлено, що сума - 34922,13 грн. є збитками, а не як вказує позивач - сумою заборгованості з відшкодування страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов, однак доказів щодо нарахування відповідачу даної суми заборгованості позивачем не в судове засідання не надано.

Виходячи з цього, суд вважає доведеними суми, що не оспорюються сторонами - 1514,26 грн. - сума 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за несплаченими черговими платежами по кредиту (за період з 16.02.2015 по 15.11.2016); 10704,19 грн. - сумі інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за несплаченими черговими платежами по кредиту за період з 16.02.2015 по 15.11.2016).

Також, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами доводи, що решта суми боргу 526000,03 грн., яка не охоплювалась вартістю предмета застави - 358267,28 грн. у справі № 607/17248/15-ц - є саме сумою заборгованості з дострокового повернення суми кредиту (строкова сума основного боргу) та підлягала зарахуванню у чотирнадцяту чергу згідно п. 1.7.14 Загальних умов кредитування, оскільки позивач жодних письмових доказів на підтвердження порядку зарахування коштів та розрахунку залишку заборгованості за кредитом суду на надав.

З огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо нарахованих згідно умов кредитного договору сум заборгованості відповідача, тому суд вважає, що позивачем не доведено також і нарахування 3% процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 260316,33 грн., виходячи із наступних сум: 583977,62 грн. - суми заборгованості з дострокового повернення суми кредиту; 526000,13 грн. - суми заборгованості з дострокового повернення суми кредиту (строкова сума основного боргу), що залишилась після зарахування коштів за виконавчим провадженням №55124732; 29643,17 грн. - суми заборгованості за несплаченими черговими платежами по Кредиту (простроченої суми основного боргу); 34922,13 грн. - суми заборгованості з відшкодування страхових платежів за п. 5.6 Загальних умов.

У Постанові ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) висловлені висновки щодо застосування норм права, згідно яких вказано наступне: Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Із аналізу вищенаведених правових позицій, викладених у Постанові ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) випливає, що з 03.04.2015 року позивач як Кредитодавець втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також, що Верховний Суд пов`язує встановлення факту невиконання грошового зобов`язання та право на отримання передбачених ст. 625 ЦК сум із фактом наявності судового рішення та виходячи із визначеної до стягнення судом суми заборгованості за кредитом.

Проте, позивачем не доведено порядку та строку нарахування процентів в сумі 95392,74 грн., які були згідно змісту позовної заяви зараховані у виконання зобов`язань.

Також, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/17248/15-ц з відповідача не було стягнуто суму заборгованості - 858831,21 грн., тому суд вважає, що в даному випадку не було підтверджено обов`язку сплати грошового зобов`язання позичальника - відповідача ОСОБА_1 перед позивачем в сумі 858831,21 грн., що складається із сум, на які вказує позивач, у зв`язку з чим посилання позивача на те, що непогашена сума заборгованості в розмірі 538218,48 грн. була встановлена судом, суд вважає необґрунтованими та недоведеними.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 100888,89 грн., що становить суму заборгованості за компенсацію інших витрат за кредитним договором згідно п. 8.5 Загальних умов суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач зазначає, що зазначені кошти є прямою дійсною шкодою, яку позивач поніс у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань на користь TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

Згідно із положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснюється про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що …. шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Проте, наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між вищезазначеними оплатами та діями відповідача позивачем в судовому засіданні не доведена, що є підставою для звільнення відповідача від обов`язку її відшкодування в силу вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що в даній справі підставою виникнення зобов`язальних правовідносин ОСОБА_1 із позивачем, є не судове рішення у справі №607/17248/15-ц, а факт невиконання відповідачем укладеного між сторонами спірного кредитного договору від 15.03.2013 року та зміна позивачем строку виконання зобов`язання з 15.05.2018 на 03.04.2018 року, з якого розпочався строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Між тим, відповідачем ОСОБА_1 до суду була подана заява, в якій вона просила застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ст. ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для стягнення штрафу, пені - один рік, спеціальна позовна давність встановлена ст. 258 ЦК України.

Частиною 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до висновку Верховного суду України, висловленого у Постанові у справі № 6-1174цс16 від 02 листопада 2016 року передбачено, що у разі узгодження між сторонами кредитно - фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Поданням позивачем позову 12 жовтня 2015 року в межах провадження №607/17248/15-ц про звернення стягнення на предмет застави було перервано строк позовної давності, який розпочався 03 квітня 2015 року та він розпочав свій перебіг заново саме з цієї ж дати - 12 жовтня 2015 року в силу вимог частини 3 ст. 264 Цивільного кодексу України. Подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог не призвело до переривання строку позовної давності.

Встановлено, що рішенням суду у справі №607/17248/1ц не було визначено обов`язку відповідача ОСОБА_1 про виплату суми заборгованості 858831,21 грн., тому суд вважає, що початок перебігу позовної давності слід рахувати з 12 жовтня 2015 року.

Таким чином, строк позовної давності для вимог про стягнення основної суми минув через три роки з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2018 року; для вимог про стягнення пені, штрафу - через рік з моменту відновлення перебігу строку позовної давності після переривання - 12 жовтня 2016 року.

Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 непогашеної суми заборгованості за Кредитним договором №50008675 від 15.05.2013 - 538218,48 грн. не підлягають до задоволення у зв`язку зі сплином строку позовної давності для звернення до суду із даними вимогами.

З врахуванням того, що строк позовної давності минув для основного зобов`язання, усі додаткові вимоги, що випливають із основного зобов`язання, в тому числі про стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.11.2016 до 12.10.2018 в сумі 42766,36 грн., 176361,24 грн., 2170,85 грн., 8952,24 грн., 2557,45грн., 10546,48 грн.; та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 25.04.2019 до 14.02.2020 року в сумі 12 753,70 грн., 4208,00 грн. суд вважає такими, що заявлені безпідставно та поза межами строку позовної давності, тому не підлягають до задоволення.

Поряд з тим, позивачем не було підтверджено існування поважних причин пропущення позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 12, ч.1 ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено вимог про стягнення суми заборгованості за кредитом, крім того, доводи відповідача про закінчення позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо вимог вірними та відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи те, що відповідач наполягає на застосуванні судом наслідків пропущення позовної давності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 256, 257, 261, 264, 266, 267, 509, 526, 527, 530, 599, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», місцезнаходження: вул. Павла Тичини, 1-В, м. Київ, 02152, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2020 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай