ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» лютого 2020 року

м. Харків

справа № 616/834/18-ц

провадження № 22-з/818/48/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року в складі судді Оболєнської С.А.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року - змінено та доповнено його наступним абзацом: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області».

24 грудня 2019 року поштою ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про роз`яснення постанови Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року.

Заява мотивована тим, що судове рішення є не зовсім зрозумілим та припускає декілька варіантів його розуміння.

Вказав, що в резолютивній частині постанови суду зазначено, що його апеляційну скаргу задоволено частково, однак не зрозуміло, в якій частині та з яких підстав. Крім того, судом не вирішено питання щодо розподілу судового збору у зв`язку з частковим задоволенням його апеляційної скарги.

Зазначив, що судом апеляційної інстанції попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, однак не зрозуміло, чи покладено на відповідачку зобов`язання змінити ставлення до виховання дитини, чи такий абзац носить лише декларативний характер без жодного змісту та не є обов`язковим до виконання.

Вказав, що не є зрозумілим, які наслідки для ОСОБА_2 матиме відсутність змін у ставленні до своїх батьківських обов`язків, а також не встановлено строк, протягом якого вона має змінити ставлення до виховання дитини, що робить цей процес безкінечно тривалим та позбавляє його можливості повторно звернутися до суду з даного питання.

Зазначив, що судом апеляційної інстанції покладено контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків на Службу у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, однак не є зрозумілим, до якого часу має здійснюватися такий контроль, на якому етапі він має бути припинений, та у вчиненні яких саме дій має полягати.

Просив роз`яснити постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року за його апеляційною скаргою на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року за його позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в наступних частинах:

В якій саме частині задоволено його апеляційну скаргу, та зазначити ту частину апеляційної скарги, яку задоволено та конкретну підставу для часткового задоволення апеляційної скарги, передбачену статтею 376 ЦПК України;

Роз`яснити підстави відмови у перерозподілі судових витрат при частковому задоволенні апеляційної скарги;

Яким чином та у який строк, у випадку ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, можна буде дійти висновку про відсутність змін у ставленні до виховання дочки та невиконання судового рішення; чи можна вважати відсутністю таких змін невиконання батьківських обов`язків протягом року;

Які наслідки для ОСОБА_2 матиме відсутність змін у ставленні до своїх батьківських обов`язків;

В чому полягає контроль Службою у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків; які саме дії зобов`язані вчиняти посадові особи Служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області та чим при цьому керуватися; чи мають вони право викликати його та ОСОБА_2 для дачі пояснень; детально роз`яснити права та обов`язки Служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, а також строк та умови, за яких вони припиняють контроль.

27 грудня 2019 року справу витребувано з Чугуївського міського суду Харківської області.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 24 січня 2020 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що роз`яснення рішення суду - це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Як правило, роз`ясненню підлягає резолютивна частина рішення суду, яка повинна містити чіткі формулювання щодо вирішення спірного правовідношення або інших заявлених вимог.

При цьому особи, які ініціювали роз`яснення, у відповідній заяві мають вказати: що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим; які варіанти тлумачення рішення; як саме невизначеність та нечіткість резолютивної частини рішення суду може вплинути на ефективність його виконання.

Поряд з резолютивною частиною рішення суду може бути роз`яснена і мотивувальна частина. Потреба у цьому виникає у разі необхідності підтвердження преюдиціального встановленого факту чи правовідношення, визнаного судовим рішенням, що вступило в законну силу.

Як вбачається з роз`яснень, наданих в пункті 21 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі, й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, роз`яснено може бути судове рішення, яке підлягає реалізації в порядку пред`явлення до примусового виконання за наслідками розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року - змінено та доповнено його наступним абзацом: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на Службу у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області».

При постановленні судового рішення колегія суддів виходила з того, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Вказана позиція є усталеною у судовій практиці, викладена у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, та неодноразово підтримана Верховним Судом при розгляді аналогічних справ.

Зазначений захід спрямований на захист прав дитини та стимулювання відповідачки до належного виконання своїх батьківських обов`язків.

При цьому, чітких строків для зміни відповідачкою ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків суд не встановлює і встановити не може, як і покласти на неї зобов`язання щодо вчинення відповідних дій.

У разі небажання відповідачки змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом про позбавлення її батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідачки раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено нею дії на виконання такого попередження.

Здійснення відповідного контролю за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків органом опіки та піклування жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 у повторному зверненні до суду з аналогічним позовом про позбавлення її батьківських прав. Строк для повторного звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивач, з урахуванням принципу диспозитивності, уповноважений обирати на власний розсуд.

Питання щодо компетенції та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність органів опіки та піклування, та, зокрема, порядок здійснення ними відповідного контролю за виконанням особою батьківських обов`язків на підставі судового рішення, не є предметом судового розгляду та не підлягають роз`ясненню судом.

Водночас, із зазначеними питаннями ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися безпосередньо до Служби у справах дітей Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області.

Щодо висновку суду про часткове задоволення апеляційної скарги, він обумовлений тим, що рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог не скасовано, як про це просив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, постановою апеляційного суду судове рішення суду першої інстанції доповнено висновком про необхідність попередження відповідачки про зміну ставлення до виховання дитини та покладення на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею таких обов`язків, тобто до оскаржуваного рішення внесено зміни.

У зв`язку з тим, що судове рішення змінено, а не залишено без змін, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена лише частково, адже він просив таке рішення скасувати у повному обсязі.

При цьому, попередження судом особи про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків можливо лише за умови одночасного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Оскільки судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача, а суд апеляційної інстанції визнав такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та по суті заявлених позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав рішення суду не змінював, підстав для перерозподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України та покладення їх частини на відповідачку, як зазначено в судовому рішенні, не вбачалося.

Такі висновки суду є точними, однозначними та додаткового роз`яснення не потребують.

Отже, зазначена постанова суду апеляційної інстанції прийнята в межах позовних вимог, резолютивна частина судового рішення не є незрозумілою та не підлягає уточненню.

Крім того, таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню. Жодних сумнівів чи розбіжностей під час тлумачення його змісту не вбачається.

Таким чином, судова колегія вважає, що постанова Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року містить чіткі формулювання щодо вирішення спірного правовідношення, є точною та однозначною, суперечливих варіантів її тлумачення не вбачається, отже, заяву ОСОБА_1 про її роз`яснення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 260, 271, 381, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року.