Ухвала

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 628/1042/13

провадження № 61-2432ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Черняєва Алла Олександрівна, приватний нотаріус Бугайова Людмила Яківна, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу квартири недійсними, анулювання правовстановлюючих документів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Литвинова І. В., приватний нотаріус Черняєва А. О., приватний нотаріус Бугайова Л. Я., про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, анулювання правовстановлюючих документів та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 24 вересня 2002 року він видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність, засвідчену нотаріусом, відповідно до якої останній 25 вересня 2002 року за договором купівлі-продажу відчужив вищевказану квартиру ОСОБА_5 , яка в подальшому, 10 грудня 2003 року, продала її ОСОБА_4 .

Зазначав, що видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 під впливом насильства та обману, що підтверджується вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 грудня 2006 року (справа № 1-547/2006), яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, який набрав законної сили. Під час розгляду указаної справи суд установив, що ОСОБА_3 в приміщені Куп`янської міліції шляхом фізичного та психологічного тиску примусив позивача оформити довіреність на продаж квартири на його ім`я.

Ураховуючи вище викладене, з урахуванням уточнень своїх вимог, просив суд визнати недійсними зазначені документи, а саме: довіреність від 24 вересня 2002 року, договори купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2002 року та від 10 грудня 2003 року; зобов`язати комунальне підприємство «Куп`янське БТІ» анулювати правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_4 , визнати за ним право власності на спірну квартиру, стягнути з ОСОБА_3 на його користь збитки у подвійному розмірі (вартості квартири) - 80 тис. грн, також грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 80 тис. грн, витребувати у ОСОБА_4 спірну квартиру.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року у складі судді Волчек О. О. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним правочин - доручення від імені ОСОБА_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , від 24 вересня 2002 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2002 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у складі колегії суддів: Малінської С. М., Тичкової О. Ю., Піддубного Р. М., рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року змінено. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2003 року відмовлено. Витребувано у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року, посилаючись на те, що цим рішенням вирішено питання про її права та обов`язки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_1 .

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу й направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував положення статей 292, 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги).

Крім того зазначала, що вона є дружиною ОСОБА_4 , перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1990 року. Квартиру, що є предметом спору, вони купували разом, перебуваючи у шлюбі, тому, на її переконання, спірне майно є їх спільною сумісною власністю. Однак до участі у справі вона залучена не була. У зв`язку з наведеним, вважає, що вищевказаним рішенням суду вирішено питання щодо її прав та обов`язків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, цивільну справу № 628/1042/13-ц витребувано з Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачеві Журавель В. І.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення касаційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є стороною у цій справі і в мотивувальній та резолютивній частинах рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року відсутні висновки суду про її права та обов`язки, тому апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в прийнятті її апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року закрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року.

Судове рішення касаційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є стороною у справі, оскільки спірну квартиру витребувано у ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, право приватної власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_4 20 січня 2004 року, тому колегія суддів вважала, що оскаржуваними судовими рішеннями питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

03 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити з таких підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, питання про відмову у відкритті провадження у цій справі вирішується у порядку, визначеному ЦПК України (тут і далі у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, далі - ЦПК України).

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проведеним аналізом офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що суд касаційної інстанції, керуючись пунктом 3 частини першої, частини другої статті 396 ЦПК України, постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року закрив касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки оскаржуваними судовими рішеннями питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

Враховуючи, що рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року вже були предметом перегляду судом касаційної інстанції, за результатами якого Верховним Судом від 13 грудня 2018 року винесено судове рішення про закриття касаційного провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року, тому відсутні підстави для її повторного розгляду.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України та частиною шостою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Черняєва Алла Олександрівна, приватний нотаріус Бугайова Людмила Яківна, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу квартири недійсними, анулювання правовстановлюючих документів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян