справа № 361/6750/18
провадження № 2/361/173/20
УХВАЛА

26 лютого 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі,

в с т а н о в и в :

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 361/6750/18 за позовом виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (далі виконком Броварської м/ради) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили на підставі положень ч. 2 ст. 107 ЖК України право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

Представник відповідачів ОСОБА_1 подав до суду клопотання, яке у судовому засіданні підтримав, у якому просив закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у цій справі, оскільки предмет спору у справі відсутній.

В обґрунтування клопотання зазначав, що виконком Броварської м/ради звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що між ним і відповідачами виник спір щодо права користування ними жилим приміщенням спірною кімнатою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вони більше 7 років не проживають у даному жилому приміщенні, оскільки вибули на інше постійне місце проживання до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, у матеріалах даної справи знаходиться чотири рішення Броварського міськрайонного суду Київської області два від 01 квітня та два від 07 червня 2016 року, ухвалені у цивільній справі № 361/7776/15-ц (провадження: № 2/361/382/16, 2/361/428/16, 2/361/429/16, 2/361/430/16) за позовом поданим до суду у жовтні 2015 року тим самим позивачем виконкомом Броварської м/ради до тих самих відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з таким самим предметом позову визнання осіб такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 , якими у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Ухвалами Апеляційного суду Київської області від 21 липня, 08 та 31 серпня 2016 року зазначені рішення суду першої інстанції залишені без змін та вони набрали законної сили. У зазначеному позові у цивільній справі № 361/7776/15-ц виконком Броварської м/ради заявляв позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, а у даній позовній заяві позивач заявив вимоги на підставі ст. 107 ЖК України.

Оскільки позивач заявляв позов у жовтні 2015 року на підставі ст. 71 ЖК України, то він не має права подавати інший позов, у якому застосувати до цих самих правовідносин ст. 107 ЖК України, так як обидва позови стосуються одних і тих же обставин справи та одного й того ж часу вибуття відповідачів на інше місце проживання до села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області.

Набрання рішеннями суду законної сили про відмову у визнанні відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною кімнатою гуртожитку, є тією обставиною, з настанням якої предмет спору у даній справі № 361/6750/18 щодо права відповідачів на користування ними спірною кімнатою гуртожитку став відсутнім, оскільки був вирішений судом в іншій цивільній справі № 361/7776/15-ц, що свідчить про те, що виконкомом Броварської м/ради позов до суду подано за відсутності предмета спору.

Представник позивача виконкому Броварської м/ради Якуніна С.В. у судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечувала, просила суд у його задоволенні відмовити, вказуючи на те, що предмет спору у даній справі між сторонами не припинив свого існування, оскільки між позивачем і відповідачами залишилися неврегульованими питання щодо предмета спору. До того ж у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом відповідача ОСОБА_2 до виконкому Броварської м/ради щодо скасування рішення про відмову у видачі ордера на спірне житлове приміщення в гуртожитку, тому підстави щодо закриття провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відсутні. Крім того, зазначала, що норми ст. 71 та ст. 107 ЖК України є різними за своєю природою, кожна з них є окремою підставою для пред`явлення до суду позову, ці норми застосовані одночасно бути не можуть, тому виконком Броварської м/ради вправі пред`явити до відповідачів позов з інших підстав.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2015 року виконком Броварської м/ради звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 , підставою якого були положення ст. 71 ЖК України (цивільна справа № 361/7776/15-ц).

Рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня і 07 червня 2016 року, ухваленими у вказаній вище справі № 361/7776/15-ц (провадження: № 2/361/382/16, 2/361/428/16, 2/361/429/16, 2/361/430/16), що набрали законної сили, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У жовтні 2018 року виконком Броварської м/ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування спірною кімнатою АДРЕСА_1 , підставою якого є положення ст. 107 ЖК України.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, що втілюється у формі позовних вимог, які позивач викладає у своїй позовній заяві.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких обставин (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача, позивач просить про захист свого порушеного права.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 зазначив, що згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи із підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначав, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

За змістом норми п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що про відсутність предмету спору у справі може свідчити лише той факт, що між сторонами не залишилося неврегульованих ними спірних питань

Рішення судів, що набрали законної сили, у даному випадку не є підтвердженням відсутності предмету спору, оскільки позивач не позбавлений права та можливості заявити позовні вимоги до відповідачів на підставі інших обставин (фактична підстава) та інших норм права (юридична підстава).

Враховуючи наведене вище, а також те, що спірні питання щодо права користування відповідачами спірною кімнатою АДРЕСА_1 , між сторонами по суті не вирішений, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 про закриття провадження у цій справі є безпідставним, на вимогах законодавства воно не ґрунтується, тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 76, 89, 182, 255, 256, 259, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дутчак І. М.