Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 609/759/15

провадження № 61-36721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 та третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Шумська міська рада Тернопільської області, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Шумське районне управління юстиції в Тернопільській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Костів Л. І. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Ткач О. І., Сташків Б. І. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року у складі колегії суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Шумської міської ради Тернопільської області про скасування рішення п`ятдесят сьомої сесії шостого скликання Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671.

Позовна заява мотивована тим, що рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 є незаконним, оскільки значна частина земельної ділянки, наданої ОСОБА_3 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у його власності, та на якій ним побудовано господарські споруди.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив також скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_3 на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстроване в Держреєстрі речових прав 24 липня 2015 року № 10544558. У зв`язку із збільшенням позовних вимог просив залучити у якості співвідповідачів відділ Держземагенства в Шумському районі Тернопільської області та реєстраційну службу Шумського районного управління юстиції.

У листопаді 2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Шумської міської ради, відділу Держземагенства у Шумському районі Тернопільської області, Реєстраційної служби Шумського РУЮ Тернопільської області, в якому просила скасувати рішення п`ятдесят сьомої сесії шостого скликання Шумської міської ради № 1671 від 03 липня 2015 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_3 на нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасувати кадастровий номер :01:002:0137 цієї земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що належна їй земельна ділянка розташована поруч із земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на її земельну ділянку, про що свідчить надана 06 серпня 2015 року за вих. № 19-1918-0,62-1773/2-15 інформація відділу Держземагенства у Шумському районі. Отже, рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 порушує права не лише ОСОБА_1 , а також і її права. 17 серпня 2015 року відділ Держземагенства у Шумському районі надав їй інформацію про те, що на даний час особою, яка здійснює повноваження державного кадастрового реєстратора, вживаються заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. Однак, усунення помилки державним кадастровим реєстратором так і не проводилось, у зв`язку із чим порушено право її власності на земельну ділянку.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали спільну заяву про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги виклали у такій редакції:

визнати незаконним та скасувати рішення сесії Шумської міської ради Тернопільської області від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 »;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер :01:002:0137) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 ;

скасувати у Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер :01:002:0137) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідачів судові витрати, понесені на оплату судового збору та проведення земельно-технічної експертизи.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року позови ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення п`ятдесят восьмої сесії Шумської міської ради Тернопільської області шостого скликання від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 ».

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення порушує права позивача та третьої особи, оскільки ним надано у власність відповідача частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 (площа накладення 15 кв. м), а також накладається Ѕ частини криниці, яка входить до складу належних ОСОБА_1 господарських споруд. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що для скасування державної реєстрації прав потрібно скасувати рішення державного реєстратора, на підставі якого проводилась реєстрація права власності, однак такої вимоги позивач та третя особа не заявляли, як і не оскаржували свідоцтва про право власності за землю відповідача. Щодо відмови у задоволенні вимоги про скасування кадастрового номера судом зазначено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовна вимога про скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки не підлягає задоволенню, так як є похідною від вимог скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно та скасування кадастрового номера земельної ділянки, у задоволенні яких відмовлено.

Додатковим рішенням Лановецького районного суду від 15 січня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_3 :

на користь ОСОБА_2 2 023,20 грн сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи № 1047/16-22 від 31 липня 2017 року та 243,00 грн сплаченого судового збору;

на користь ОСОБА_1 1 500,00 грн сплачених судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи № 1047/16-22 від 31 липня 2017 року;

Cтягнуто із Шумської міської ради на користь ОСОБА_2 243,00 грн сплаченого судового збору.

Додаткове рішення мотивовано тим, що резолютивна частина рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року не містить в собі висновків суду з приводу розподілу судових витрат, тому на підставі статті 141 ЦПК України суд вирішив питання щодо їх розподілу.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 про скасування рішення 58 сесії Шумської міської ради Тернопільської області шостого скликання № 1671 від 03 липня 2015 року «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 » - відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок прийняття оскаржуваного ними рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 » не встановлено, тому відсутні підстави для його скасування та задоволення інших позовних вимог, які є похідними від вимоги про скасування вказаного рішення.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 рокудодаткове рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року скасовано. Зобов`язано Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 039,20 грн, сплачений на р/рахунок 0008, отримувач УК у м. Тернополі, код отримувача 37977726, банк отримувача 899998, згідно квитанції № 26 від 06 липня 2018 року. Квитанцію від 06 липня 2018 року № 26 на суму 1 039,20 грн направлено ОСОБА_3 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

У червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано до спірних правовідносин норми частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частини другої статті 16, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Технічна документація ОСОБА_3 не відповідає вимогам чинного законодавства та містить неправильно виготовлений кадастровий план земельної ділянки, з помилковим розташуванням поворотних точок меж земельної ділянки на межі із їхніми земельними ділянками, однак на підставі цієї неправильно виготовленої технічної документації була здійснена державна реєстрація спірної земельної ділянки, тому така державна реєстрація підлягає скасуванню. Позовна вимога про скасування державної реєстрації є похідною від позовної вимоги про скасування рішення сесії, яким спірну ділянку було передано у власність ОСОБА_3 , тому така вимога також повинна підлягати задоволенню. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позову і поставив під сумнів правомірність володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою, що перебуває у її власності на підставі державного акту серії ЯМ № 957599 з 24 жовтня 2012 року. Також суд необґрунтовано зазначив, що саме ОСОБА_2 , яка з 2012 року має у власності земельну ділянку, повинна вносити зміни у свою земельну документацію, зміщувати межу своєї ділянки в сторону її зменшення, щоб усунути накладання із земельною ділянкою, яку міська рада передала у власність ОСОБА_3 у 2015 році. Крім того, суди безпідставно не взяли до уваги, що криниця належить ОСОБА_1 з часу видачі йому у 2003 році свідоцтва про право власності на нерухоме майно та технічного паспорта від 25 вересня 2003 року, а витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41878316 формувався виключно на підставі вже існуючих з 2003 року правовстановлюючих документів.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду від 30 липня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду від 12 квітня 2018 року ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права, без надання належної оцінки наявним у справі доказам, тому підлягає скасуванню, а відповідно є неправомірною постанова апеляційного суду про скасування додатково рішення про стягнення з відповідачів судових витрат.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзивах на касаційні скарги ОСОБА_3 зазначила, що доводи касаційних скарг є безпідставними, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими.

У відзиві на касаційну скаргу Управління Держгеокадастру у Тернопільській області зазначило, що вимоги позивача та третьої особи про скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки технічно неможливо скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер) та запис у поземельній книзі на підставі рішення суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим Шумською міською радою 25 вересня 2003 року (т. 1 а. с. 18).

Відомості про право власності ОСОБА_1 на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями занесені також до Державного реєстру речових прав на

нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягом із вказаного реєстру від 06 серпня 2015 року.

Рішенням Шумської міської ради від 29 червня 2004 року № 2 ОСОБА_1 передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка рішенням від 22 квітня 1983 року виділялась йому у безстрокове користування для будівництва житлового будинку і господарських будівель, ширина ділянки 20 м, довжина - 35 м (т. 1 а. с. 157).

У подальшому, рішенням Шумської міської ради від 26 травня 2011 року було внесено зміни до рішення 2004 року та передано позивачу у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку площею 0,10 га, на підставі якого він у 2012 році отримав державний акт на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0110 (т. 1 а. с. 158).

Однак державний акт про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0110 скасований рішенням Шумського районного суду від 23 грудня 2013 року, яке у цій частині не було змінене і вступило у законну силу (т. 1 а. с. 124-135).

Крім цього, ОСОБА_1 також є власником земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:002:0109 для ведення особистого селянського господарства, яка надана йому рішенням Шумської міської ради від 07 жовтня 2011 року № 370, на підставі якого 03 жовтня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 861377 (т. 1 а. с. 160).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0280 га з кадастровим номером :01:002:0108 для ведення особистого селянського господарства, яка надана їй рішенням сесії Шумської міської ради від 21 вересня 2012 року № 669, на підставі якого 23 жовтня 2012 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 957599. Згідно опису меж у державному акті, зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 (від точки А до точки Г) (т. 1 а. с. 168).

ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 28 грудня 2000 року (т. 1 а. с. 188).

ОСОБА_3 також є власником земельної ділянки площею 0, 0700 га з кадастровим номером :01:002:0131 для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року.

Рішенням Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га ОСОБА_3 (т.1 а.с.197).

На підставі вказаного рішення 24 липня 2015 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0, 1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0137 (т. 1 а. с. 208).

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи № 1047/16-22 від 31 липня 2017 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0108 ( ОСОБА_2 ) та :01:002:0137 ( ОСОБА_3 ) накладаються, причиною накладення є допущена технічна помилка. Крім цього, земельна ділянка із кадастровим номером :01:002:0137 ( ОСОБА_3 ) проходить по створу на середині криниці, однак згідно техпаспорту на жилий дім та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 41878316, криниця належить до складу об`єктів нерухомого майна, яким вправі користуватися ОСОБА_1 . Фактично криниця знаходиться на межі (т. 2 а. с. 2-15).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що тривалий час між ними тривають спори щодо земельних ділянок як позивача, так і відповідачки, їх площ та меж, які неодноразово були предметом розгляду у судах.

Відповідно до частин першої та другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені в статті 152 ЗК України.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються

права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив із того, що судом не встановлено належність на праві власності ОСОБА_1 криниці та знаходження її на наданій йому у встановленому законом порядку земельній ділянці, в той час як порушення своїх прав рішенням Шумської міської ради № 1671 від 03 липня 2015 року він вбачає виключно у тому, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на Ѕ частини належної йому на праві власності криниці, тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог, так як його права вказаним рішенням не порушуються.

Зокрема, при цьому апеляційний суд послався на акт обстеження технічного стану господарських будівель жителя АДРЕСА_4 ОСОБА_1 від 07 серпня 2006 року, відповідно до якого господарські будівлі ОСОБА_1 побудовані на самовільно зайнятій земельній ділянці, та на свідоцтво про право власності, видане на підставі рішення виконкому Шумської міської ради від 25 вересня 2003 року, яке не містить вказівки про належність ОСОБА_1 криниці.

Разом з цим, суд відхилив як належний доказ витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого 01 серпня 2015 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому криниця зазначена як складова частина об`єкта нерухомого майна, оскільки реєстрація майна зроблена на підставі свідоцтва про право власності від 2003 року, яке відомостей про криницю не містило.

Як убачається з матеріалів справи, у 2003 році була проведена державна реєстрація житлового будинку ОСОБА_1 , на підставі якої він отримав свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке видане Шумською міською радою на підставі рішення виконкому міської ради № 293 від 25 вересня 2003 року. У свідоцтві зазначено, що домоволодіння складається в цілому з жилого будинку. В реєстраційному написі на документі про право власності зазначено, що домоволодіння складається з житлового будинку з господарськими будівлями, проте не конкретизовано, які саме господарські будівлі (т. 1 а. с. 18).

Разом з цим судом не враховано, що у технічному паспорті від 25 вересня 2003 року міститься запис про належність ОСОБА_1 криниці, який є документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики (т. 1 а. с. 19-21).

А факт реєстрації криниці як складової частини об'єкта нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 здійснено позивачем 01 серпня 2015 року.

Крім того, відповідно до висновкуземельно-технічної експертизи від 31 липня 2017 року № 1047/16-22 згідно з техпаспорту на житловий дім ОСОБА_3 , криниця не числиться серед переліку нерухомого майна відповідача (т. 2 а. с. 10).

Також ні суд першої, ні апеляційної інстанцій не звернули уваги, що предметом дослідження земельно-технічної експертизи № 1047/16-22 від 31 липня 2017 року була, серед інших, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0110, на якій відповідно до питання п'ятого експертизи розташована криниця ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 9).

Проте, державний акт про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:0110 скасовано рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 124-135).

Апеляційний суд вказаній обставині не надав оцінки, та відповідно не встановив відповідність висновку земельно-технічної експертизи від 31 липня 2017 року № 1047/16-22 вимогам зазначеним в статті 102 ЦПК України в частині вирішення питання кому належить земельна ділянка, на якій розташована криниця ОСОБА_1 , та на якій правовій підставі.

Також зі змісту цього висновку (по другому питанню) вбачається, що надана ОСОБА_3 згідно рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0137 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0108, яка належить ОСОБА_2 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 957599 від 24 жовтня 2012 року. Площа накладання становить 15 кв. м. Причиною виникнення даного накладання слугує неточність у прив'язці до пунктів державної геодезичної мережі, тобто через допущену технічну помилку.

Разом з цим апеляційний суд, зазначивши, що ОСОБА_2 не довела порушення її права щодо користування земельною ділянкою, виходив з того, що накладення земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 площею 15 кв. м виникло не з вини ОСОБА_3 чи Шумської міської ради, яка затвердила проект землеустрою ОСОБА_3 , а причина саме у документації ОСОБА_2 , яка вправі самостійно, без звернення до суду, усунути це накладення, звернувшись із відповідною заявою до уповноважених органів щодо уточнення та усунення помилки у системі координат, яка допущена розробниками її технічної документації при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку.

Як убачається з матеріалів справи, за зверненням 05 серпня 2015 року ОСОБА_2 до відділу Держземагенства у Шумському районі з питання накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0137 (власником якої є ОСОБА_3 ) із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0108 (власником якої є ОСОБА_2 ), їй було роз'яснено, що особою, яка здійснює повноваження кадастрового реєстратора, вживаються заходи для виправлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. Зокрема, ОСОБА_3 повідомлено про суть помилки та вказано можливі шляхи виправлення відповідно до статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 10 (т. 1 а. с. 171).

Проте, станом на 04 листопада 2015 року відповідно до відповіді відділу Держземагенства у Шумському районі № 19-1918-0.9-108/15-15 від власника вказаної земельної ділянки таких заяв у відділ не надходило та зміни, відповідно, не вносились (т. 1 а. с. 172).

Отже, суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не надав їм оцінки в сукупності з іншими доказами, та не спростував встановлений судом першої інстанції факт порушення прав ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не дослідив докази в повному обсязі, належним чином не перевірив пояснення сторін, не встановив, в чому дійсно полягає порушення прав позивачів як власників земельних ділянок та чи відповідає обраний ними спосіб захисту суті і характеру їх порушеного права, тобто чи є він ефективним, тобто не виконав своїх обов`язків, визначених законом, щодо повного, всебічного й об`єктивного встановлення обставин справи, а тому дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у частині позовних вимог про скасування рішенняШумської міської ради Тернопільської області від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 ».

Постанова апеляційного суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки суд не дослідив та не надав оцінки всім зібраним у справі доказам і доводам учасників справи.

Враховуючи, що постанова Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року підлягає скасуванню у частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради Тернопільської області від 07 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 », відповідно підлягає скасуванню і постанова Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, якою вирішено питання про судові витрати сторін.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені апеляційним судом не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду. При новому розгляді справи суду необхідно встановити, у чому дійсно полягає порушення прав позивачів як власників земельних ділянок та чи відповідає обраний ними спосіб захисту суті і характеру їх порушеного права, тобто чи є він ефективним, надати належну оцінку поданим сторонами доказам та ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року скасувати у частині відмови узадоволенні позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 »

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року скасувати.

Справу в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення Шумської міської ради від 03 липня 2015 року № 1671 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 » та стягнення судових витрат направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

В.В. Сердюк