КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року про відмову в забезпечені позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням та зобов?язання укласти договір тимчасового найму житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У траві 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням та зобов?язання укласти договір тимчасового найму житлового приміщення.

Свої вимоги мотивувала тим, що в зв`язку з проведенням антитерористичної операції у м. Донецьк та загрози життю, вона зі своєю дочкою, ОСОБА_4 , були змушені залишити своє місце постійного проживання. Із 21.07.2014 постійно проживають у м. Києві та є внутрішньо переміщеними особами. З 09.07.2015 проживають у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , який належить Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України. Оплата за проживання проводилась по виставленим рахункам за термін перебування наперед. В зв`язку зі штучним створенням відповідачем нелюдських умов проживання, та порушенням прав людини на безпечне життя, була змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 2-9).

У листопаді 2019 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зобов`язати відповідача до набрання чинності судовим рішенням у цивільній справі № 761/22174/19 вселити ОСОБА_1 у належний зазначеному Інституту гуртожиток. Подану заяву обґрунтовувала тим, що її, з дочкою ОСОБА_4 , було незаконно виселено з гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та (а.с. 12-20).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 40-42).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (а.с. 44-48).

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем у заяві про забезпечення позову не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами те, що у разі задоволення позовної заяви відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду. Всі доводи та документи є такими, що випливають лише з необгрунтованих припущень позивача, та відповідно не могли бути підставою для задоволення судом першої інстанції поданої заяви.

Від позивача, 12.02.2020 надійшла відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначає, що факти вчинення посадовими особами Інституту навмисних злочинів яскраво свідчать про реальність загрози невиконання рішення суду та підтвердженням наміру посадових осіб Інституту ухилятись від виконання рішення суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві на адресу суду підтримала вимоги апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_4 , оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частина 3 вказаної статті закріплює, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, вирішуючи питання забезпечення позову слід пересвідчитись, що вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати за нею право тимчасового користування кімнатою АДРЕСА_2 на строк до моменту отримання нею соціального житла, що належить Інституту права та післядипломної освіти МЮУ.

Також просить зобов`язати Інститут права та післядипломної освіти МЮУ укласти з позивачем договір тимчасового найму житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, а саме по собі неврегулювання спору в досудовому порядку не може свідчити про те, що відповідач має намір не виконувати судове рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання рішення.

Крім іншого, забезпечення позову у такий спосіб фактично є вирішення справи по суті, що суперечить приписам ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року про відмову в забезпечені позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням та зобов?язання укласти договір тимчасового найму житлового приміщення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк