Єдиний унікальний номер 243/1457/18
Номер провадження 22-ц/804/1048/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року

м. Бахмут

Справа № 243/1457/18

Провадження № 22-ц/804/1048/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Папоян В. В., Хейло Я. В.,

секретар судового засідання - Сергєєва К. О.,

учасники справи:

позивач - орган опіки та піклування Слов`янської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Слов`янський міський Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Слов`янської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечив Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Сидоренко І. О. від 17 квітня 2018 року, ухвалене у м. Слов`янську Донецької області, дата складення повного судового рішення - 20 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року орган опіки та піклування Слов`янської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнення аліментів на дітей.

Позов мотивовано тим, що відповідачі з 16 вересня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, не створюють належних умов для їх проживання та утримання.

Протягом тривалого часу умови проживання сім`ї незадовільні, у будинку недостатньо продуктів харчування для повноцінного росту та розвитку дітей, відсутні меблі, у тому числі спальні ліжка, діти сплять на підлозі, не мають елементарних гігієнічних навичок, брудні. Батьки не забезпечують лікування дітей; не працюють, джерелом доходів сім`ї є лише соціальна допомога. Діти належним чином не відвідують навчальний заклад, перебувають на обліку служби у справах дітей як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах.

Позивач просив позбавити відповідачів батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких передати органу опіки та піклування Слов`янської міської ради. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аліменти на дітей в розмірі 1/2 частки від доходу кожного з відповідачів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року позов задоволений.

Позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на кожну дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини, щомісяця, починаючи з 23 лютого 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Передати дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклуються про фізичний та розумовий стан дітей, не забезпечують належного матеріального утримання, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав, стягнення з них аліментів та передачі малолітніх дітей органу опіки та піклування Слов`янської міської ради.

Ухвалою цього ж суду від 30 серпня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року залишити без задоволення.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції посилається на акти обстеження умов проживання дітей, які були складені в 2016 - 2017 роках, а також на характеристики та інформацію школи, які видавалися у 2015 - 2017 роках. Фактично позивачем не надано жодного достовірного доказу про невиконання відповідачами батьківських обов`язків.

ОСОБА_2 також зазначив, що йому не була вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі одночасно з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами і він не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а тому був позбавлений можливості подати суду докази, що з 2017 року до дня розгляду справи його сім`я провела ремонт в будинку, створила належні умови для проживання, відпочинку та навчання дітей. Вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав прийнято передчасно, оскільки позивач мав би обстежити житлові умови у 2018 році та переконатися, що ці житлові умови на час розгляду справи змінилися, сім`я прийняла заходи для створення дітям належних умов для проживання.

У жовтні 2018 року орган опіки та піклування Слов`янської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції у судовому рішенні зазначив, що сам факт заперечення ОСОБА_2 проти позову та оскарження рішення суду не може свідчити про прояв інтересу батька до дітей та його бажання належно виконувати обов`язки по вихованню дітей. Жодних дій на зміну умов для проживання та навчання дітей, їх розвитку відповідач протягом тривалого часу, починаючи з жовтня 2016 року і після ухвалення заочного рішення, не вчинив. Доказів на підтвердження зміни його ставлення до виховання дітей суду не подано.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Донецький апеляційний суд 03 липня 2019 року постановив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова мотивована тим, що залишення малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в сім`ї відповідачів наражає дітей на небезпеку та суперечить їх інтересам, оскільки батьки, не зважаючи на неодноразові попередження державних установ змінити ставлення до дітей, належних висновків не зробили. Незабезпечення дітей належними умовами проживання, харчування, фізичного, духовного та психічного розвитку свідчить про винну поведінку батьків щодо дітей та свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 03 липня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 12 Конвенції ООН, частини другої статті 171 СК України під час розгляду справи не з`ясував особисті думки дітей та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

10 лютого 2020 року дана цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду.

Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Щука О. В., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечив Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи у судове засідання Донецького апеляційного суду, а також до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, який забезпечував проведення відеоконференції, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток (ас. 108, 109, 110 т. 2). Відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві органу опіки та піклування Слов`янської міської ради обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За приписом частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 вересня 2004 року, та є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 07 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_7 змінила ім`я на ОСОБА_1 .

04 жовтня 2016 року директор загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 9 (далі - ЗОШ І - ІІІ ступенів № 9) м. Слов`янська звернувся до начальника Служби у справах дітей Слов`янської міської ради з клопотанням про надання допомоги в проведенні роз`яснювальної роботи з родиною ОСОБА_8 і сприяння вирішенню питання подальшого навчання дітей у школі.

20 жовтня 2016 року спеціалістами служби у справах дітей Слов`янської міської ради з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 була проведена бесіда про відповідальність за виховання, утримання та розвиток їх дітей, попереджено їх про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання обов`язків, передбачених Законом України «Про охорону дитинства», що підтверджується листками - попередженнями від 20.10.2016.

Наказами служби у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області від 04 листопада 2016 року № 128-0, № 129-0, № 130-0 дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взято з 04 листопада 2016 року на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з підстави - проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

02 грудня 2016 року до начальника служби у справах дітей Слов`янської міської ради з поданням (вих. № 174) звернувся директор Слов`янської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату № 41 (далі - ССЗШІ № 41), в якому просив прийняти заходи впливу до ОСОБА_7 , а саме: притягнути її до адміністративної відповідальності за статтею 184 КпАП України за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, оскільки до теперішнього часу діти до інтернату не зараховані через відсутність документів для отримання путівки щодо зарахування і не навчаються, мати від виховання і навчання дітей ухиляється.

10 лютого 2017 року до начальника служби у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області звернувся старший інспектор ювенальної превенції Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області Грицай В. В., який у листі повідомив, що цього дня працівниками ювенальної превенції відвідана сім`я Лимаренків, яка мешкає по АДРЕСА_1 . Встановлено, що у будинку усі стіни чорні (у сажі), немає меблів, у тому числі жодного ліжка, тому діти та дорослі сплять на підлозі. Також речі дітей брудні та знаходяться у куту кімнати на підлозі, іграшок немає, продуктів харчування невелика кількість. Просив вирішити питання доцільності перебування дітей за вказаною адресою у зв`язку з відсутністю умов для проживання.

Згідно з актами обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , від 18 жовтня 2016 року, 21 листопада 2016 року, 29 грудня 2016 року, 02 березня 2017 року, 22 червня 2017 року, 12 жовтня 2017 року умови проживання є незадовільними.

ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , як батьки, характеризуються негативно, не беруть участі у вихованні дітей, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» ОСОБА_7 призначено допомогу з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2017 року, розмір допомоги на листопад 2016 року становить 4 509 грн 36 коп., з грудня 2016 року по квітень 2017 року - 5 375 грн 34 коп. щомісяця.

На підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» ОСОБА_2 призначено державну допомогу з 27 вересня 2010 року довічно у розмірі 1 247,00 гривень щомісяця.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради від 05 лютого 2018 року № 29/01-308, батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені у статті 150 СК України, зокрема батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов правильного висновку, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому суд, керуючись частиною третьою цієї статті, одночасно із задоволенням позову щодо позбавлення батьків батьківських прав правомірно прийняв рішення про стягнення аліментів на дітей.

Задовольняючи позовні вимоги органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, суд урахував, що питання про застосування крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, слід вирішувати з урахуванням ставлення батьків до дітей, інтересів дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради від 05 лютого 2018 року № 29/01-308, позбавлення батьківських прав батьків, зокрема ОСОБА_2 , щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , - є доцільним.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд попередньої інстанції правильно погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дітей, при цьому встановлено і підтверджено належними доказами, що батьками не створено належних умов для виховання, навчання та утримання дітей.

Відповідно до частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Отже, тлумачення наведеної норми свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема, вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК).

Однак це не звільняє суд від необхідності з`ясувати думку дитини.

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи суд апеляційної інстанції в присутності представника органу опіки та піклування ОСОБА_9 та соціального педагога Миколаївської спеціалізованої школи-інтернату № 7 Хандоги М. М. вислухав дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Діти мають суттєві дефекти мовлення, низький рівень розвитку, не знають дати народження, скільки їм виповнилося років, зокрема ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , пояснила, що їй десять років.

З огляду на рівень розвитку дітей, вони не розуміють, що таке позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, у судовому засіданні діти пояснили, що вони не хочуть спілкуватися з батьками і не мають наміру повертатися в сім`ю, оскільки в учбовому закладі, де вони перебувають на теперішній час, мають усе необхідне, їх годують п`ять разів на день.

Суд апеляційної інстанції визнає, що залишення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в сім`ї не сприятиме забезпеченню інтересів дітей, оскільки сім`я не є тим безпечним, спокійним та стійким середовищем, яка може забезпечити розвиток дітей, створити їм мінімальні санітарні умови проживання, забезпечити належне харчування, медичний догляд та умови для навчання.

Крім того, згідно з матеріалами справи, разом з відповідачами у будинку по АДРЕСА_1 проживають старші діти ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , 1995 року народження, та ОСОБА_12 , 1993 року народження, у яких ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дитина ОСОБА_13 , тобто скоєно інцест, що негативно впливає на розвиток ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , а також підтверджує обґрунтованість непокоєння органу опіки та піклування за долю дітей і особливо ОСОБА_5 , яка є особою жіночої статі та наразі досягне дітородного віку.

З урахуванням наведеного, а також інтересів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які потребують захисту від небезпеки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

За правилом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 посилався на те, що орган опіки та піклування Слов`янської міської ради не надав доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та вчиняв винні дії щодо неучасті у вихованні синів та дочки.

При цьому ОСОБА_2 в порушення статті 81 ЦПК України не надав доказів протилежного, не довів та не підтвердив, що ним як батьком створені належні умови для проживання, виховання і навчання дітей, що він відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків і має намір змінити свою поведінку.

Зазначивши в апеляційній скарзі на те, що з 2017 року до дня розгляду справи сім`я провела ремонт в будинку, придбала для дітей ліжка та постільну білизну, стіл для занять, тобто створила належні умови для проживання та навчання дітей, що у справі не були допитані свідки, показання яких є доказами безпідставності позбавлення відповідача батьківських прав, ОСОБА_2 на підтвердження цих доводів будь - яких доказів до апеляційної скарги не додав, клопотання про виклик у судове засідання свідків не заявив.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 14 листопада 2018 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, в одній з кімнат з`явилося 2 ліжка та дитячий манеж для немовля ОСОБА_13 , 2017 року народження, який є дитиною старших дітей відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; в інших кімнатах все залишилося без змін: на підлозі лежали ковдри та була розстелена постільна білизна (ас. 193 т. 1).

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він створив належні умови для проживання та навчання дітей.

Пунктами першим і другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Однак колегія суддів визнає, що сам факт заперечення відповідача ОСОБА_2 проти позову та оскарження судового рішення про позбавлення його батьківських прав не свідчить про прояв інтересу батька до дітей та його бажання належно виконувати обов`язки по вихованню дітей, оскільки відповідач жодних активних дій на зміну умов для проживання та навчання дітей, їх розвитку відповідач протягом тривалого часу, у тому числі після ухвалення оскаржуваного судового рішення, не вчинив. Доказів, які б свідчили про зміну його ставлення до виховання дітей, не надано.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду і фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, яким суд попередньої інстанції надав належне обґрунтування відповідно до вимог статті 89 ЦПК України з урахуванням встановлених у справі обставин. Суд апеляційної інстанції не досліджував нові докази, а переоцінка доказів не належить до його повноважень.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачу не була вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі одночасно з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами і він не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а тому був позбавлений можливості подати суду докази, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З огляду на матеріали справи, провадження у даній справі відкрито ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року (ас. 53 т. 1).

Відповідно до ст. 190 ЦПК України судом першої інстанції копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви органу опіки та піклування Слов`янської міської ради та доданими до неї документами, судовою повісткою про виклик до суду на 09 годину 30 хвилин 22.03.2018 була надіслана 12.03.2018 (вих. № 11080/2018) відповідачу ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 . Факт отримання відправлення 15 березня 2018 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ас. 55, 64 т. 1).

Крім цього, відкривши апеляційне провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції 16.10.2018 (вих. № 243/1457/18 (22-ц/4804/205/18) 1177/2018) повторно направив відповідачеві копію позовної заяви та додані до неї матеріали. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, останнє ОСОБА_2 отримав 18 жовтня 2018 року (ас. 118, 126 т. 1).

Відтак довід апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не отримав копію позовної заяви, а тому був позбавлений подати докази, спростовується матеріалами справи.

Під час перегляду даної справи відповідач не скористався правом подати належні, достатні і допустимі докази на спростування висновків суду щодо доцільності позбавлення батьків батьківських прав і підтвердження його інтересу до дітей.

Частини перша - п`ята статті 128 ЦПК України визначають, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Порядок вручення судових повісток врегульований статтею 130 ЦПК України.

Згідно з частиною першою цієї статті, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 17 квітня 2018 року, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 27 березня 2018 року поштового відправлення. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки містить відмітку про його особисте отримання " ОСОБА_8 " (ас. 65 т. 1).

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 не додав до скарги доказів на спростування отримання ним судової повістки на 17 квітня 2018 року.

З огляду на наведене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а наведені у відзиві аргументи щодо повного і всебічного з`ясування судом попередньої інстанції обставин справи, оцінки наданих учасниками справи доказів з додержанням норм процесуального права - прийнятними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог частин першої і шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю ІІ групи.

З огляду на довідку до акту огляду МСЕК № 161412 від 07.07.2010, відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства до 18 років ІІ групи (ас. 108 т. 1).

Тобто він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Проте суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував зазначене і на порушення норм матеріального і процесуального закону поклав на обох відповідачів судовий збір у рівних частках.

За таких обставин суд апеляційної інстанції стягує з ОСОБА_7 у дохід держави із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції 2 643 грн 00 коп., розмір якого визначений відповідно до частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 4, статті 6 Закону України «Про судовий збір».

Інша частина судових витрат компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції 2 643 грн 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: О. М. Біляєва

В. В. Папоян

Я. В. Хейло

Дата складення повного судового рішення - 26 лютого 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва