КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1142/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/26051/18-ц

19 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Майтапової Валерії Юріївни на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Батрин О.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Акціонерне товариство «Раййфайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11.06.2007 року у сумі 205 627,68 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 5 360 952,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідних частинах, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ніж 5 390 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року відкрито провадження у справі.

14 листопада 2019 року у підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву про закриття провадження у справі на підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору та набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. На обґрунтування заяви зазначила, що позивач в позасудовому порядку використав своє право на задоволення вимог кредитора про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення до нотаріуса, який вчинив виконавчий напис про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки, що є предметом розгляду у вказаній справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвокат Майтапова В.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовити, справу направити для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права. Зазначала, що суд постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі неправомірно застосував п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України й безпідставно зазначив про відсутність спору, оскільки суд помилково встановив відсутність спору у зв`язку із вчиненням виконавчих написів нотаріусом й наявністю виконавчих дій щодо примусового виконання цих написів нотаріуса, залишивши поза увагою те, що виконавчі написи нотаріуса оскаржуються боржниками в судовому порядку, а в межах виконавчого провадження не здійснюються жодні виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріуса, а отже, між сторонами наявний предмет спору й, як наслідок, спір між сторонами на даний час не врегульовано. З огляду на зазначене, вважала, що оскільки права позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки оспорюється відповідачами й існує невизначеність у прав і обов`язках сторін, це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Вказувала на те, що предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 205 627,68 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 5 360 952,97 грн. На даний час заборгованість по кредитному договору не погашена, предмет іпотеки не реалізований, що виключає правові підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Посилалася на те, що закриваючи провадження у справі, судом фактично позбавлено банк повторно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі скасування виконавчих написів нотаріуса.

02 січня 2020 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, оскільки судом досліджена реальна правова природа відносин, що виникли між сторонами та вірно встановлено, що позивачем використано альтернативний спосіб свого права як іпотекодержателя на задоволення вимог в позасудовому порядку шляхом отримання винесених нотаріусом виконавчих написів про звернення стягнення на предмет іпотеки, що встановлено п. 6.3 та 6.4 договору іпотеки, п. 6.5 кредитного договору, та ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвокат Майтапова В.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя (банку), що витікають з умов кредитного договору № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. При цьому, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки.

Відповідно до п. 6.3. та 6.4. договору іпотеки іпотекодержатель вправі самостійно обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (як у судовому так і позасудовому порядку). Жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав та в порядку, встановленому чинним законодавством України обмеження, права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору від 11 червня 2007 року, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов`язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або одержати відшкодування з майна позичальника, або звернутись до поручителів/майнових поручителів відповідно до вимог чинного законодавства України та відповідних договорів, що забезпечують зобов`язання позичальника за договором.

12.12.2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис № 691 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві часткової приватної власності та 12.12.2018 року - виконавчий напис №692 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової приватної власності.

Виконавчі написи нотаріуса перебувають на виконанні у приватного виконавця, виконавче провадження ВП № 58592418 щодо примусового виконання виконавчого напису № 691 виданого 12.12.2018 року, та виконавче провадження ВП № 58591930 щодо примусового виконання виконавчого напису № 692, виданого 12.12.2018 року. У вказаному виконавчому провадженні здійснюються виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріуса.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що використання банком як іпотекодержателем свого права на задоволення вимог в позасудовому порядку - винесення виконавчих написів нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Проте погодитися з таким висновкомсуду не можна , оскільки він зроблений без встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, та з порушенням норм процесуального права.

Згідно з п.2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі,зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття „ спір про право "( пунк 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає,що відповідно до духу поняття „спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати не формального значення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11.06.2007 року у сумі 205 627,68 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 5 360 952,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відповідних частинах, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ніж 5 390 000,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року відкрито провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто заявнику.

12 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис № 691, № 692 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідачі звернулися з позовами до Печерського районного суду м. Києва про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

17 травня 2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16868/19-ц зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. № 691 від 12.12.2018 року, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 58592418, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пишним А.В.

04.06.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А.В. зупинено вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 58592418.

06.08.2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/40679/19-ц зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. № 692 від 12.12.2018 року, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 58591930, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пишним А.В.

Вказаних обставин справи, судом першої інстанції не було враховано під час вирішення клопотання про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не погашена, предмет іпотеки не реалізований, а фактична наявність виконавчих написів нотаріуса про звернення на предмет іпотеки, за відсутності доказів їх примусового виконання не свідчить про відсутність предмету спору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими,ухвала Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Майтапової Валерії Юріївни задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 рокускасувати.

Справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотекинаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: