Справа № 456/3865/19
Провадження № 2/456/328/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

19 лютого 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власницею Ѕ будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, а також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2014. Звернула увагу, що вона проживає разом з батьком ОСОБА_3 , а її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначила, що в будинку зареєстрована її сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі, проте вона з 2001 року не проживає у даному будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, оскільки виїхала на постійне проживання у м. Неаполь в Республіці Італії та створила там сім`ю. Зазначила, що вона не може оформити субсидію, тому змушена звернутись до суду з позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаною судом в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України повідомила, що їй належить Ѕ будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а інша частина будинку належить ОСОБА_4 . Зазначила, що вона стала власницею Ѕ будинку в АДРЕСА_2 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Звернула увагу, що в даному будинку зареєстрований її батько ОСОБА_3 . Відповідач по справі є її сестрою по матері, вона також зареєстрована у будинку по АДРЕСА_2 , однак з 2001 року в ньому не проживає. Зазначила, що відповідач у 2001 році виїхала в Італію у м. Неаполь на роботу та з цього часу вони втратили зв`язок. Відповідач не проживає в будинку близько 19 років, вона намагалась її знайти, однак їй не вдалось. Зазначила, що вона не може оформити субсидію, тому змушена звернутись до суду з позовною заявою.

Представник позивача Василевська Н.В. в судовому засіданні позов підтримала та просить його задоволити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлялась про розгляд справи на 18.11.2019, 17.12.2019, 24.01.2020, 19.02.2020, однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти повернулись на адресу суду 31.10.2019, 27.11.2019, 13.01.2020, 11.02.2020 «у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Окрім цього, відповідач неодноразово повідомлялась про розгляд справи на 17.12.2019, 24.01.2020, 19.02.2020 на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач та її представник ОСОБА_6 не заперечили.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що позивач по справі це її сусідка, а відповідача останній раз вона бачила у 2000 році. Звернула увагу, що у будинку по АДРЕСА_2 проживає позивач разом із батьком.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що позивач по справі є його сусідкою, вони проживають у одному житловому будинку, який реально розподілений на дві частини. Звернув увагу, що у будинку по АДРЕСА_2 проживає позивач разом з батьком, мати позивача також проживала у даному будинку до дня смерті. Зазначив, що відповідача востаннє він бачив у 2000-2001 році.

Заслухавши пояснення позивача, її представника ОСОБА_6 , показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , такий видано 14 квітня 2009 року Стрийським РВ ГУМВС України у Львівській області на ім`я « ОСОБА_1 » /а.с. 6-7/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13 грудня 1977 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Хмельницький, про що в книзі реєстрації актів про народження 12 грудня 1977 року зроблено запис № 15 /а.с. 8/.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Марків І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 539, на підставі заповіту від 29 листопада 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 947, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочка ОСОБА_1 . Спадщину, на яке видане свідоцтво складається з Ѕ частини житлового будинку, з відповідною частиною належних до нього надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 9/.

Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2014, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 10/.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Моршинської міської ради за вих. № 2138 від 27.08.2019, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 /а.с. 11/.

Відповідно до акту ПЖКГ Моршинської міської ради про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_3 від 14.05.2015, внаслідок обстеження встановлено, що за даною адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с.12/.

Відповідно до акту про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_3 від 22.08.2019, внаслідок обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_2 /а.с.14/.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_1 була членом сім`ї в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки є сестрою позивача та проживала разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 , вони певний час разом вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, однак з 2001 року відповідач не проживає в даному будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, оскільки виїхала на постійне місце проживання у м. Неаполь в Республіці Італії та створила там сім`ю.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що позивач по справі це її сусідка, а відповідача останній раз вона бачила у 2000 році. У будинку по АДРЕСА_2 проживає позивач разом із батьком.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що позивач по справі є його сусідкою, вони проживають у одному житловому будинку, який реально розподілений на дві частини. У будинку по АДРЕСА_2 проживає позивач разом з батьком, а відповідача в останнє він бачив у 2000-2001 році.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України була членом сім`ї ОСОБА_1 , однак не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, поясненнями позивача та її представника ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .

Окрім цього суд звертає увагу, що відповідно до акту ПЖКГ Моршинської міської ради про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_3 від 14.05.2015, внаслідок обстеження встановлено, що за даною адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Згідно акту про встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_3 від 22.08.2019, внаслідок обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі АДРЕСА_1 позивач не може оформити субсидію; позивач є одноосібною власницею даної частини будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.09.2014, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Марків І.О.

Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більше 19 років та її особистих речей у ньому немає.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача, яка є власницею квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідач; в даному будинку вона не проживає з 2001 року, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , однак позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, що унеможливлює оформлення нею субсидії, а тому, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившою права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення

виготовлено 25 лютого 2020 року.

Суддя В. Л. Бучківська