Справа №173/2515/19
Провадження №2/173/119/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Кваша Ганна Іванівна про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності до відповідача Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог КП «Верхньодніпровське БТІ», приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., і ОСОБА_2 .

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 04.12.2020 року.

04.12.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи на 14.01.2020 року.

14.01.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 24.02.2020 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось згідно положень ст. 147 ЦПК України, в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .

Її батько перебував у шлюбі з ОСОБА_2 та у шлюбі батьки мали трьох дітей: її ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6

На день смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Даний будинок її батьки побудували за життя господарським способом та закінчили будівництво в 1977 році .

На підставі рішення Верхньодніпровської районної ради № 195/1 від 16.07.1987 року «Про оформлення права власності на будинки Дмитрівської сільської ради» було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

За життя його батько не отримав документів про право власності на садибний житловий будинок та не звернувся до органу, який здійснював на той час реєстрацію права власності.

Після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок з господарськими спорудами, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 14.11.2017 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач - представник Дмитрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву та будь - яких заперечень з приводу задоволення позовних вимог суду не надав.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., та представник КП «Верхньодніпровське БТІ», в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність .

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу.

На день смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина в тому числі і у вигляді у вигляді домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок з господарськими спорудами, але постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В., від 03.10.2019 року, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що батьки позивача побудували вищезазначений будинок господарським способом та закінчили будівництво в 1977 році.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» - замовник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта письмово проінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцем знаходження об`єкта будівництва.

Механізм прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та їх інженерних мереж визначено наказом Мінрегіону від 24.06.2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та П категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж».

Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного Порядку - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складаний за результатами технічної інвентаризації.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що так як будинок був побудований покійним батьком позивача в 1977 році, що підтверджується даними технічного паспорта на будинок, тобто до 05.08.1992 року, то введення його в експлуатацію не потребується, так як на будинок складений технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації. Тобто побудований будинок не є самочинним будівництвом.

Крім того відповідно до рішення Верхньодніпровської районної ради № 195/1 від 16.07.1987 року «Про оформлення права власності на будинки Дмитрівської сільської ради» було визнано право власності на житлові будинки громадян Дмитрівської сільської ради. Відповідно до списку громадян за якими визнане право власності під номером 84 значиться ОСОБА_3 , покійний батько позивачки.

Таким чином судом встановлено, за життя у покійного ОСОБА_3 , виникло право власності на побудований будинок, яке він не оформив в установленому порядку не отримавши свідоцтва про право власності на даний будинок.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як смерть власника та неотримання ним правовстановлюючого документу на майно, яке ним вже отримане.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обв`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та про укладення шлюбу і відповідно спадкоємцем за законом.

Спадкоємець першої черги, дружина померлого, ОСОБА_2 , не претендує на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , подавши протягом вставного шестимісячного строку заяву про відмову від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, та до суду не з`явилась та свої вимоги щодо спадкового майна не заявила, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Також згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що ОСОБА_3 за життя склав заповіт, 08.10.2018 року, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 7.550 га,. розташовану на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_5 . Згідно поданої нотаріусу заяви спадкоємець ОСОБА_5 , подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину лише на вищезазначену земельну ділянку та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку від 07.10.2019 року. Заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину на інше майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , не подавала.

Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , до нотаріуса протягом встановленого шестимісячного строку не звертались.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за спадкоємцем - позивачем ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 0.2500 га., по фактичному користуванню після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 770.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку оформлення права власності на спадкове майно спадкодавцем.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу, Кваша Ганна Іванівна про визнання права власності - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок, загальною площею 56.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 0.2500 га., по фактичному користуванню, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Витрати по сплаті судового збору в сумі 770.00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 24.02.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 24.02.2020 року

Оприлюднене 25.02.2020 року

Дата набрання законної сили: 26.03.2020 року