Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1423/20
Провадження № 2/945/755/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Терентьєва Г. В.

за участю секретаря Петриченко В. С.,

розглянувши 25 листопада 2020 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в березні 2010 року між його батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої під ним. Після того, як сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, відповідачка передала ОСОБА_3 ключі від будинку, технічний паспорт на нього, розрахункові документи по сплаті комунальних платежів, державний акт на право приватної власності на землю, а останній в свою чергу, розрахувався з нею. Згодом ОСОБА_3 подарував будинок своєму синові - позивачу у справі, куди останній вселився і проживає.

Відповідачка ОСОБА_2 жодних претензій або вимог до позивача не пред`являє, до будинку за весь вказаний період не з`являлася, витрати на утримання майна та сплату комунальних послуг не несла. Натомість, позивач постійно проживає в зазначеному будинку, оплачує всі комунальні витрати, здійснює поточні та капітальні приміщень будинку, обробляє прилеглу земельну ділянку тощо. Таким чином, позивач з 2010 року і до теперішнього часу постійно проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , безперервно і відкрито користується майном, яким заволодів добросовісно.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги неможливість вирішення питання про оформлення права власності інакше, ніж в судовому порядку, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Посилаючись на те, що строк загального володіння будинком становить понад 10 років, позивач просить визнати за ним право власності на дане нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача ОСОБА_4 надав до суду письмову заяву про підтримання позову, з клопотанням розглядати справу за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, обставини, викладені в позові, підтверджує. Відзив на позовну заяву до суду не подавала.

Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до копії розписки від 14 березня 2010 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 3000 (три тисячі) доларів США продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки під цим будинком. Гроші отримані нею в повному обсязі. Претензій до покупця не має.

Згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2009 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,23 га, розташовану за цією ж адресою.

Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

В частині 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.002.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказано, що відповідно до ч. 1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а відтак є доведеним, факт добросовісного заволодіння позивачем житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Володіння цим майном є відкритим та безперервним понад 10 років.

Таке володіння визнається та не оспорюється відповідачкою, а також будь-якими іншими особами.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Виходячи з викладеного суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати в порядку набувальної давності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 42,9 кв. м. та земельну ділянку площею 0,23 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2020 року.

Суддя Г. В. Терентьєв