ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1492/19 Номер провадження 22-ц/814/466/20Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, відповідно до укладеного між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договору б/н від 25.06.2010 року, останній отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором. При цьому, як вбачається з розрахунку, наданого до позовних вимог, свого обов`язку відповідач належним чином не виконує, порушує графік повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого допустив значну заборгованість.

З урахуванням наведеного Банк прохав стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 25.06.2010 року в загальному розмірі 34643,95 грн., яка складається з: - 12913,50 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 6037,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 13467,18 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 100,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1625,90 грн. штраф (процентна складова); та вирішити питання судових витрат (а.с.2-4).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 рокупозов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії б/н від 25.06.2010 року за тілом кредиту у розмірі 12913,50 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 716,05 грн.

В решті позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, в іншій частині рішення місцевого суду залишити в силі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Банком в позовній заяві не вказано ні номеру кредитної карти, яку боржник повинен був отримати відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ні строку її дії.

Вказує, що під час дії розгляду справи позивач зазначав, що відповідачем було отримано аж шість кредитних карт, при цьому, серед наданого Банком переліку вказаних карток від 03.05.2019 року №30.1.0.0/2-20190228/1469 взагалі відсутні картки від номерами № НОМЕР_2 ………0655» та «5168……..5136», у той час як розрахунки заборгованості за цими картками включено до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитом.

Вважає, що належних доказів на підтвердження дійсності факту отримання відповідачем шести карток Банком не надано. Окрім того, не надано історії руху коштів по кожній з цих карток.

Також, з вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на необ`єктивне дослідження обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити дані вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що відповідачем 25.06.2010 року було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування, в якій зазначено базову проценту ставку, порядок нарахування пені, розмір штрафів та інші умови. Відтак, вважає, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому місцевий суд безпідставно відмовив в частині вимог.

Вважають, що, оскільки договір, що розглядається, є договором з щомісячною сплатою кредитного платежу, і відповідач належним чином його не виконував, тобто не сплачував щомісячний платіж у повному обсязі, то є закономірною наявність відповідної заборгованості як по поточній сумі кредиту, так і по простроченій.

Окрім того, зауважують, що, на їх думку, є неправомірним посилання місцевого суду в оскаржуваному судовому рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 за наявності у даній справі підписаної позичальником Довідки про умови кредитування, відтак, ОСОБА_1 був ознайомлений про розмір процентної ставки, а тому відмова у її стягненні є безпідставною.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_1 відхиленню, з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2010 року ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 , останній підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11).

На виконання умов договору від 25.06.2010 року позивачем відкрито картковий особовий рахунок та видано відповідачу кредитну картку «Універсальна» (№ НОМЕР_3 , а.с.64, зворот) з встановленням кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500,00 грн., з наступним збільшенням розміру ліміту в розмірі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна 55 днів пільгового періоду» по договору ОСОБА_1 підписана відповідачем 25.06.2010 року (а.с.12).

Згідно з Тарифами банку щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості та вноситься до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Крім цього, позичальник сплачує комісію: за зняття кредиту готівкою в банкоматах і пунктах видачі готівки за зняття власних.

За несвоєчасне погашення заборгованості передбачена сплата пені, яка розраховується як : пеня 1 (базова % ставка за договором / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки по кредиту або % 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн). Та при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів штраф у сумі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій (а.с.12).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за умовами договору та непогашенням кредиту в порядку, визначеному Умовами, станом на 06.02.2019 утворилась заборгованість в сумі 34643,95 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредита 12913,50 грн.; за простроченим тілом кредита 6037,37 грн.; пені за прострочене зобов`язання 13467,18 грн.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100 грн.; штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 1625,90 грн. (процентна складова) (а.с.7-10).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів, комісії та штрафних санкцій за порушення строку повернення одержаних коштів, відтак, вимоги в частині стягнення неустойки (пені та штрафів) місцевим судом були відхилені.

При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, сума заборгованості по тілу кредиту підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, проте без стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 06.02.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту становила 12913,50 грн., а за простроченим тілом кредиту 6037,37 грн.

При цьому, як убачається з Умов та правил надання банківських послуг та не заперечується сторонами, кредитний ліміт на виданій ОСОБА_1 кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, а саме факту наявності саме поновлювальності кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду стосовно відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача лише суми заборгованості за тілом кредиту без стягнення боргу за простроченим тілом кредиту.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту - 12913,50 грн. та за простроченим тілом кредиту - 6037,37 грн., а всього 18950,87 грн., а тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині, про задоволення даних вимог в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, штрафів та пені взагалі, визначення розміру процентної ставки, пені та штрафів та рівні визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.06.2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (04.03.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене та, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, Банком одночасно заявлено вимоги про стягнення штрафів та пені, що в силу закону буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.

При цьому, в силу положень ст.13 ЦПК України, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійно обирати один з видів відповідальності із декількох, заявлених позивачем, відтак, у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу необхідно також відмовити.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми пені та штрафів.

Проценти за користування кредитними коштами нараховано не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що, за твердженням позивача, відповідачем було отримано аж шість кредитних карт, при цьому, серед наданого Банком переліку вказаних карток від 03.05.2019 року №30.1.0.0/2-20190228/1469 взагалі відсутні картки під номерами № НОМЕР_2 ………0655» та «5168……..5136», у той час як розрахунки заборгованості за цими картками включено до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як убачається з виписки Банку по боржнику ОСОБА_1 (а.с.62-66), за картами під номерами № НОМЕР_2 ………0655» та «5168……..5136» заборгованість, комісія, проценти та штрафні санкції не нараховувались.

Відсутність в матеріалах справи , на думку відповідача, доказів історії руху коштів по кожній з карток та факт видачі йому саме шести карток спростовується тією ж випискою Банку по боржнику ОСОБА_1 (а.с.62-66).

Посилання Банку в своїй апеляційній скарзі на те, що відповідач, підписуючи 25.06.2010 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Довідку про умови кредитування, погодився з запропонованими йому умовами, суд апеляційної інстанції також до уваги не приймає, за наведених вище положень щодо заборони подвійної відповідальності.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 54,7%.

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 2626,97 (1921,00+2881,50/54,70%) грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та з новим розподілом судових витрат.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2019 року в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та судових витрат, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 6037,37 (шість тисяч тридцять сім гривень 37 коп.) грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»2626,97 (дві тисячі шістсот двадцять шість гривень 97 коп.) грн. судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак