АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

м. Чернівці

справа № 727/6248/18

провадження 822/141/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

за участю секретаря Вовкун Н.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - Бацей Тетяна Миколаївна, ОСОБА_2

третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький Олег Олександрович

апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії, Пірогова ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ., приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О. про визнання частково недійсним договору іпотеки, скасування запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно, скасування записів в державному реєстрі іпотек.

Позов мотивовано тим, що 09 серпня 2002 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

12 лютого 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір дарування вказаної квартири.

15 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 15 лютого 2008 року

Зазначає, що 24 лютого 2017 року позивач звернулась до реєстратора Чернівецької міської ради для отримання інформаційної довідки з наявних в Україні реєстрів і їй стало відомо, що на дану квартиру внесено обмеження «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, відомості внесені приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15 лютого 2008 року, на підставі договору іпотеки CVHMGA від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802.

Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири АДРЕСА_1 . Іпотекодержателем квартири зазначено ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем - ОСОБА_2 ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначені договір іпотеки CVHMGA від 15 лютого 2008 року.

Позивач стверджує, що вказані вище обтяження та заборони перешкоджають їй розпоряджатись своєю квартирою.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати частково недійсним договір іпотеки від 15 лютого 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким О. О., зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 предметом договору іпотеки; виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та №6603198 від 15 лютого 2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким О. О. про об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15 лютого 2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким О. О. про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано частково недійсним договір іпотеки від 15 лютого 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким О. О., зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 предметом договору іпотеки, оскільки квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_2 ..

Виключено з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та 6603198 від 15 лютого 2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким О. О. про об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_2 .

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15 лютого 2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким О. О. про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваного правочину предмет іпотеки належав ОСОБА_2 .

Однак, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року визнано недійсним договір дарування спірної квартири від 12 лютого 2008 року, на даний час порушено права позивача, як власника майна, оскільки остання не є іпотекодавцем, згідно договору іпотеки від 15 лютого 2008 року.

Крім того, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення свого права 24 липня 2017 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що іпотекодавець на момент укладання договору іпотеки був власником спірного нерухомого майна, а також під час укладення договору іпотеки від 15 лютого 2008 року було дотримано всіх істотних умов договору.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги заяву АТ КБ «ПриватБанк» з приводу застосування строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

09 серпня 2002 року, згідно договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).

12 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1 ).

15 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором CVHMGA від 15 лютого 2008 року. Предметом договору іпотеки виступає квартира АДРЕСА_2 (а.с.77-82 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 січня 2011 року визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 12 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. та зареєстрований в реєстрі за №289 (а.с.8-9 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 січня 2011 року. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В. В. 12 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за №289, недійсним. При винесенні вказаного рішення суд апеляційної інстанції керувався тим, що вказаний правочин був вчинений позивачем під впливом помилки (а.с.86-94 т.1).

13 грудня 2011 року позивачем було отримано витяг про державну реєстрацію за номером 32463039 на вказану квартиру з Чернівецького КОБТІ, номер запису в книзі 79, сторінка 79 в якому зазначено, що вона, позивач, є єдиним власником (а.с.10 т.1).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №92632921 від 24 липня 2017 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , перебуває у власності позивача ОСОБА_1 .

При цьому, в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на дану квартиру внесене обмеження типу «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, та відомості внесені Приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15 лютого 2008 року, на підставі договору іпотеки CVHMGA від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802.

Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири АДРЕСА_2 . Іпотекодержателем квартири зазначено ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем - ОСОБА_2 ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначено договір іпотеки CVHMGA від 15 лютого 2008 року (а.с.13-14 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність обтяжень на майно є порушенням права позивача, оскільки остання не є іпотекодавцем.

Суд також прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення свого права лише 24 липня 2017 року.

Із вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд повністю погодитись не може.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (§ 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; § 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття позовна передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії право на позов у матеріальному сенсі (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відмовляючи у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу вперше стало відомо про іпотечний договір та обтяження спірної квартири з інформаційної довідки, виданої 24 липня 2017 року (а.с.13 т.1).

Закон передбачає два випадки перебігу позовної давності, зокрема, з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушене право.

Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися , що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України 2004 року, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17).

Апеляційний суд врахував, що позивач не навела суду обґрунтованих доводів та не підтвердила їх відповідними доказами, що їй не могло бути відомо про порушення її прав укладеним іпотечним договором. Отримання інформаційної довідки у вересні 2017 року не свідчить про те, що ОСОБА_5 не могла отримати відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно раніше.

13 грудня 2011 року позивачем було отримано витяг про державну реєстрацію за номером 32463039 на вказану квартиру з Чернівецького КОБТІ, номер запису в книзі 79, сторінка 79 в якому зазначено, що вона, позивач, є єдиним власником (а.с.10 т.1).

Отже, саме в цей день позивач могла дізнатися про внесення обмеження «заборона на нерухоме майно» на підставі договору іпотеки CVHMGA від 15 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802 та про обтяження на підставі вказаного договору іпотеки, тобто про існування обставин, які перешкоджають їй розпоряджатись своєю квартирою та відповідно про порушення свого права.

Запис про заборону відчуження даного нерухомого майна, на підставі спірного договору іпотеки, вже існував при здійсненні реєстрації позивачем за собою права власності 13 грудня 2011 року (а. с. 13. т.1), що в свою чергу доказує, що позивач не довела того факту, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права в цей же час не перевіривши наявність можливого обтяження.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, чинній на момент державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), яким є єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» інформація з Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надається у формі витягу, інформаційної довідки та виписки. Витяг з Державного реєстру прав на підставі заяви мають право отримувати: власник (власники) нерухомого майна або їх уповноважені особи; спадкоємці (правонаступники - для юридичних осіб) або їх уповноважені особи; особа (особи), в інтересах якої (яких) встановлено обтяження, або їх уповноважені особи. Орган державної реєстрації прав відмовляє в наданні витягу та інформаційної довідки, якщо заявник відповідно до закону не має права на отримання такої інформації. Орган державної реєстрації прав зобов`язаний за заявою власника або правоволодільця надавати йому інформацію у формі виписки про осіб, які отримали відомості про права та обтяження прав на нерухоме майно, що йому належить.

Враховуючи, що квартира не перебувала у володінні позивача з моменту укладення договору дарування та до моменту державної реєстрації, ОСОБА_1 , мала передбачати, що новий власник квартири міг розпорядитися майном на власний розсуд, у тому числі передати квартиру в іпотеку.

Під час вирішення питання про застосування позовної давності суд має враховувати загальний період часу, який минув з моменту передачі квартири в іпотеку за оскаржуваним договором, що становить більше 10 років (оскаржуваний договір укладено 15 лютого 2008 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 18 червня 2018 року).

Отже, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки укладений договір іпотеки порушує її права як власника нерухомого майна, згоду на передачу якого в іпотеку позивач відповідно до правил частини першої статті 358 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» не надавала, проте з урахуванням заяви банку про застосування позовної давності та недоведенням позивачем, що строк подання позову пропущено з поважних причин, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

За подання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 3172 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №PROM6BPM1S від 16 грудня 2019 HJRE (а.с.24 т.2).

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3172 гривні в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького Олега Олександровича про визнання частково недійсним договору іпотеки, скасування запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно, скасування записів в державному реєстрі іпотек відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3172 гривні в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови 21 лютого 2020 року.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: О.О.Одинак

Н.Ю.Половінкіна