КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №759/15790/18

24 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коваль О.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

08 жовтня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.05.2012 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилається на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідачка на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 10.09.2018 року має заборгованість у розмірі 73116,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 32 650,20 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 9654,89 грн., пені в сумі 26 853,74 грн. та штрафів в загальній сумі 3 957,94 грн., а тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.05.2012 року у розмірі 32 650,20 грн. та судовий збір у розмірі 1 762 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з таким рішенням суду першої інстанції, 11 січня 2019 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно до правовідносини сторін у даній справі застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, оскільки в даній справі кредитний договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачкою укладення кредитного договору, що свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору.

Посилається на те що, відмовляючи у стягненні з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.1048, 1054 ЦК України, оскільки відповідачка користувалась кредитними коштами, а тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними.

Вказувала, що суд першої інстанції, відмовивши у стягненні з відповідачки на користь позивача відсотків за період користування кредитними коштами, допустив порушення основоположних норм банківського кредитування, ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.05.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 , ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

03 жовтня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка має заборгованість за договором б/н від 04.05.2012 року станом на 10.09.2018 року у розмірі 73116,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 32650,20 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 9654,89 грн., пені в сумі 26853,74 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 3457,94 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32 650 грн. 20 коп. В задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, пені та штрафів відмовив з огляду на їх недоведеність, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по тілу кредиту в сумі 32650,20 грн. та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів апелянтом не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.05.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 04 травня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 04.05.2012 року, та що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 24 січня 2014 року діяла процентна ставка 27,60% (на поточну заборгованість та прострочену заборгованість), з 01 вересня 2014 року процентна ставка (на поточну заборгованість та прострочену заборгованість) банком збільшена на 32,40%, з 01 квітня 2015 року процентна ставка (на поточну заборгованість та прострочену заборгованість) збільшена до 42,00%.

Разом з тим, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Проте позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону щодо повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків були узгоджені сторонами, не є підтвердженням наявності у відповідачки заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка погодилась з тим, що підписана нею анкета- заява разом з Умовами та Правилами надання послуг у ПриватБанку складає між нею і банком договір, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як позивачем не надано суду Умов та Правил надання послуг в Приватбанку, які б були підписані відповідачкою при підписанні Анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання банківських послуг б/н від 04.05.2012 року у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався, не визнавався недійсним чи неукладеним, що свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору, колегія суддів відхиляє, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Відмовляючи у стягненні з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції не посилався на те, що договір про надання банківських послуг б/н від 04.05.2012 року є неукладеним. Суд посилався на те, що надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитом, визначених законом, на підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, оскільки відповідно до положень ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таких вимог у суді першої інстанції позивач не заявляв, так як просив стягнти з відповідачки відсотки за кредитом, визначені договором. Згідно вимог ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляд в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції суперечить вимогам ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.169 Кодексу європейського договірного права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме на АТ КБ " ПриваБанк", як позивача у справі, лежить обов`язок викласти умови договору приєднання таким чином, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту, а суду належні докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що відмова суду у стягненні коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, колегія суддів відхиляє, так як вони не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ " ПриватБанк" в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 процентів за користування кредитом в сумі 9654,89 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: