КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2020 року місто Київ

Справа №756/4697/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва, у складі судді Майбоженко А.М., від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення завданих збитків і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача, стягнення завданих збитків і моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 05 грудня 2005 року з ПАТ КБ «Приватбанк» уклав кредитний договір №K2H0RK22990051, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 6 720 грн, з кінцевим строком повернення до 05 грудня 2007 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі.

Проте 05 липня 2017 року за заявою відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис № 6776, яким запропоновано стягнути з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №K2H0RK22990051 від 05 грудня 2005 року. Згідно виконавчого напису, строк, за яким провадиться стягнення - 4 162 днів, а саме з 05 грудня 2005 року по 28 квітня 2017 року. Сума, що підлягала стягненню, складає 119 785,39 грн, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 941,39 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 40 740,43 грн, заборгованості з комісії у розмірі 410,67 грн, заборгованості з пені у розмірі 73 692,90 грн, та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року по справі №756/17366/18 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Водночас за час перебування на виконанні даного виконавчого напису у Оболонському районному ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, з заробітної плати позивача на користь відповідача стягнуто кошти у розмірі 10 611,69 грн.

З метою захисту порушених прав, позивач був вимушений скористатись правовою допомогою. 04 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Юридична фірма «Юрекслайн» було укладено договір про надання юридичних послуг, предметом якого було надання йому послуг з юридичного супроводження справи щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса № 6776 від 05 липня 2017 року. На виконання умов договору позивачем було сплачено виконавцеві за надані послуги 7 тис. грн.

У зв`язку із завданням ОСОБА_1 моральної шкоди, яка виразилась фізичному болю, душевних стражданнях, постійних емоційних переживаннях, приниженні честі та гідності, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою пов`язаною із вчиненням виконавчого напису. Відрахування з його зарплати на копит ПАТ КБ «Приватбанк», погіршило його вкрай скрутне матеріальне становище та негативно відобразилось на якості життя. Вартість моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 20 тис. грн.

За наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» матеріальну шкоду у розмірі 17 611,69 грн та моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 611,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач з вказаним судовим рішенням в частині відмови в стягненні на його користь витрат за надання правничої допомоги, а також моральної шкоди не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення районного суду змінити та стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти у розмірі 10 611,69 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 7 тис. грн та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Посилався на те, що судом було ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не застосовано норми матеріального права, які підлягали до застосування.

АТ КБ «Приватбанк» подав свій відзив на апеляційну скаргу. Просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 37 611,69 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Районний суд з посиланням на не доведеність позивачем усіх обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позов задовольнив частково.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача в якості збитків 7 тис. грн сплачених позивачем за надання правової допомоги в межах справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, районний суд виходив з того, що 04 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Юридична фірма «Юрекслайн» було укладено договір про надання юридичних послуг, предметом якого було надання йому послуг з юридичного супроводження справи щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса № 6776 від 05 липня 2017 року. На виконання умов договору позивачем було сплачено виконавцеві за надані послуги 7 тис. грн., що підтверджується копіями квитанцій від 04 грудня 2017 року та від 26 лютого 2018 року.

Водночас, судом зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи. Порядок їх розподілу врегульовано ст. 137, 141 ЦПК України. Дане питання підлягало вирішенню при ухваленні рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, у випадку наданні доказів щодо понесення таких витрат.

Щодо відшкодування моральної шкоди районний суд виходив із недоведеності даних вимог.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджене таке.

05 грудня 2005 року з ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 уклав кредитний договір №K2H0RK22990051, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 6 720 грн, з кінцевим строком повернення до 05 грудня 2007 року.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 05 липня 2017 року вчинено виконавчий напис №6776 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №K2H0RK22990051 від 05 грудня 2005 року за період з 05 грудня 2005 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 119 785,39 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року по справі №756/17366/18 позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис №6776 від 05 липня 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення заборгованості, що складає 119 785,39 гривень з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 941,39 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 40 740,43 грн; заборгованість з комісії у розмірі 410,67 грн; заборгованість з пені у розмірі 73 692,90 грн; витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 гривень 00 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та, за наведених обставин, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволені наведених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених у справі фактичних обставин та висновків суду першої інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Всупереч твердженням апелянта, в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, ним не доведено перед судом обставин, на які він посилався в обґрунтування свого позову.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржено, а тому апеляційним судом не переглядалося.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ч. 13 ст. 7 , п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення завданих збитків і моральної шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова