Дата документу 19.02.2020 Справа № 335/6370/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6370/15 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/727/2020 Крамаренко І.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць К.С.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць К.С. про повернення виконавчого документу, посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Козацькі землі ЛТД», третя особа: директор ТОВ «Козацькі землі ЛТД» Гужва Д.А. про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення та звільнення з роботи, стягнення належним сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

При цьому рішення в частині поновлення на роботі і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства та стягнення заробітної плати за один місяць, суд допустив до негайного виконання.

Виконавчий лист в частині негайного виконання та стягнення суми в розмірі 35 950 грн., виданий 11.06.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя був направлений до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Головного ТУЮ у Запорізькій області.

За виконавчим листом старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Головного ТУЮ у Запорізькій області Коломієць К.С. було відкрито виконавче провадження 59678656.

Вказує, що протягом деякого часу виконавчий лист у виконавчій службі знаходився без руху.

Постановою державного виконавця від 30.09.2019 року повернуто виконавчий лист без виконання.

Зазначає, що постанова про повернення виконавчого листа без виконання не була направлена на її адресу своєчасно.

Вважає, що постанова про повернення виконавчого листа без виконання постановлена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Акцентує, що за адресою боржника державним виконавцем, не було проведено огляд приміщення на наявність там офісу боржника, не проведено опису майна, не накладений арешт на майно, відбулося обмеження тільки зовнішнім оглядом з вулиці.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем не було вжито всіх необхідним та можливих заходів для належного примусового виконання рішення суду.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд зобов`язати старшого державного виконавця Коломієць К.С. відділу ДВС м. Запоріжжя Головного ТУЮ у Запорізькій області поновити виконавче провадження №59678656 та вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для стягнення боргу та стягнути витрати на правову допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року відмовлено у задоволені скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не повно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми процесуального права. Справу розглянуто за відсутності боржника. Копію відзиву на скаргу заявнику надано не було. Просить скасувати ухвалу суду та постановити судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу представник Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ подав відзив за змістом якого повністю підтримує висновки суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги їх не спростовують. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжито усіх відповідних заходів, передбачених діючим законодавством, направлених на повне та своєчасне виконання рішення суду, тому вважає, що скарга є необґрунтованою.

Однак з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України, зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

У відповідності до частини четвертої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" та частини десятої статті 440 ЦПК України у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою (поданням) щодо вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною першою статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції не врахував вказані вимоги Закону України "Про виконавче провадження", не встановив та належним чином не перевірив доводів скаржника, щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства при проведенні виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, зокрема, не надав належної оцінки тому, чи було у повному обсязі вжито державним виконавцем заходів, визначених у статтях 18, 36, 50 вказаного Закону.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд першої інстаніцї не надав належної оцінки аргументам заявника про те, чи проводив державний виконавець перевірки майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Дійшовши висновку про правомірність постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частиною другою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт, та не перевірив, чи складався державним виконавцем відповідний акт.

За матеріалами справи, на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного ТУЮ у Запорізькій області перебував виконавчий документ №335/6370/15-ц від 30.07.2019 року за виконавчим провадженням ВП №59678656 з виконання виконавчого листа №335/6370/15-ц від 30.07.2019 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за фактично відпрацьований час з 1 грудня 2010 року по 8 квітня 2013 року у розмірі 35 950,00 грн.

31.07.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.07.2019 року, яку направлено сторонам виконавчого провадження.

31.07.2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника, яку направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно відповіді ДФС від 05.09.2019 року встановлено, що у боржника наявні відкриті рахунки в ЗРУ AT КБ «Приватбанк» м. Запоріжжя, у зв`язку з чим, державним виконавцем 24.09.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банку для подальшого виконання.

Згідно відповіді AT КБ «Приватбанк» арешт коштів накладено, кошти на рахунках відсутні для виконання постанови.

05.09.2019 року державним виконавцем на адреси реєстраційних органів направлено запити щодо розшуку та виявлення майна, а саме: ТУ Держгеокадастру у Запорізькій області; Головне управління статистики у Запорізькій області (щодо місця реєстрації юридичної особи); Головне управління держпраці у Запорізькій області (щодо реєстрації технологічних транспортних засобів за боржником); Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (щодо наявності сільськогосподарської техніки).

Згідно відповідей, на вказані запити, за боржником сільськогосподарська техніка не зареєстрована, технологічні транспортні засоби не зареєстровано.

05.09.2019 року на адресу ТОВ «Козацькі землі ЛТД» направлено виклик для керівника, на який ніхто не з`явився.

Згідно відповіді ІС ДП "Наіс" від 05.09.2019 року, за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.09.2019 року, у боржника відсутнє на праві власності нерухоме майно.

24.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено до відповідних реєстрів, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру.

Згідно безкоштовного запиту Міністерства юстиції України боржник ТОВ «Козацькі землі ЛТД» зареєстровано за адресою: 69091, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Нижньодніпровська, будинок 20-А, офіс 9.

Виходом державного виконавця за даною адресою встановлено, що будинок 20-А не знайдено, на підставі чого складено акт державного виконавця від 26.09.2019 року.

26.09.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаної у виконавчому документі, а саме: вул. Незалежної України, 39-А/29, м. Запоріжжя та встановлено, що за даною адресою боржника ТОВ «Козацькі землі ЛТД», не розшукано на підставі чого складено акт державного виконавця від 26.09.2019 року.

26.09.2019 року на адресу директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» Чередніченко С.Л., яка вказана у безкоштовному запиті Міністерства юстиції України направлено виклик державного виконавця, за яким вказана особа не з`явилася.

26.09.2019 року на адресу Вознесенівського ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області направлено подання в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 214 КПК України, ст. 382 КК України про вчинення кримінального правопорушення.

30.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в ході проведення виконавчих дій у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника (юридичної особи).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з того, що державний виконавець не вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчих документів, виданого 30 липня 2019 року, проявивши неправомірну бездіяльність всупереч статей 10, 18 Закону України "Про виконавче провадження", які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у статті 48 цього Закону. Внаслідок чого рішення суду не виконано, а потім було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, яка є передчасною, порушує права стягувача у виконавчому провадженні, який позбавлений можливості отримання стягнутих на його користь грошових коштів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення порушив норми матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу суду першої інстанції і ухвалює нове судове рішення, яким задовольняє частково скаргу ОСОБА_1 .Є скасовує постановуи державного виконавця про повернення виконавчих документів стягувачу.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу судових витрат, пов`язаних у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України № 3674-УІ "Про судовий збір" визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, що подана юридичною особою, у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-УІ справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

З урахуванням наведених норм матеріального права суд апеляційної інстанції стягує судові витрати - судовий збір у сумі 1762 грн. за подання апеляційної скарги з суб`єкта оскарження.

Разом з тим, апеляційний суд відмовляє у вимогах про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 1500 грн., оскільки не додано жодних документів підтверджуючих зазначену вимогу.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року по цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту: «Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць К.С. задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 30 вересня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 59678656

Стягнути з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (вул. Незалежної України, 39а/29, м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ юридичної особи 33754312) та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1762 грн.

Дата складання повної постанови 24 лютого 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко