22-ц/804/910/20
796/123/2018

Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Попової С.А.,
суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,
за участю секретаря Герасимової Г.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2020 року, постановлену у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст ухвали складено 14 січня 2020 року,
по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Юрія Дмитровича
про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,
заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Чернецький Юрій Дмитрович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер»,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і процесуальних рішень щодо забезпечення позову
Подання вмотивовано тим, що боржник в добровільному порядку рішення суду не виконав, і, будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, ігнорує вимоги і виклики державного виконавця - не з`являвся до виконавця на виклики від 06.11.2019р., 20.11.2019р., не надає жодної інформації про майно, на яке можливо звернути стягнення, не надає належне на праві власності майно (автомобіль ЛУАЗ 969А, 1979 року випуску, та причіп NIEWADOW), не надає декларацію про доходи та майно боржника, не надає пояснень про причини невиконання рішення суду.
Окрім того, виконавцю 02.12.2019р. стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що 23.11.2019 вчинено реєстраційні дії щодо відчуження дружиною боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 (шлюб зареєстровановано 21.09.2016р.), за наданої згоди боржника спільного майна подружжя, набутого у шлюбі, зареєстрованого за дружиною (дві половини земельної ділянки АДРЕСА_1 НОМЕР_1 42 і ? частини домоволодіння за цією ж адресою, машиномісце в м. Києві гараж № НОМЕР_2 , дві половини магазину-офісу в АДРЕСА_2 ), на користь доньки боржника ОСОБА_3 .
Вказане відчуження належного боржникові на праві спільної власності із дружиною майна відбулося після направлення 11.10.2019р. приватним виконавцем до суду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
Таким чином, вищевикладені дії боржника з невиконання судового рішення всупереч вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», відчуження майна, з рахунок якого можна виконати судове рішення, свідчать про його ухилення від виконання рішення суду.
На підставі зазначеного виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 796/123/2018.
Крім того, у змісті заяви приватний виконавець вимагав постановлення окремих ухвал в порядку ст. 262 ЦПК України щодо умисного невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду (або перешкоджання його виконання), а також у відношенні його дружини ОСОБА_2 з приводу перешкоджання виконання рішення суду, що полягає в їх діях по відчуженню спільного майна подружжя (земельної ділянки, домоволодіння, машиномісця-гаражу, магазину-офісу), на користь доньки боржника у листопаді 2019 року - до органів Національної поліції України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2020 року подання приватного виконавця ОСОБА_4 Ю.Д. задоволено частково.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі (а.с. 82-85) ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. В частині відмови в прийнятті судом окремих ухвал на адресу органів Національної поліції рішення не оскаржується.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відомості подання про належне повідомлення боржника про направлення йому вимог та викликів не відповідають дійсності. Про наявність виконавчого провадження № 57531065 він дізнався після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Південний фінансовий партнер», якому було передано за постановою приватного виконавця від 27.05.2019р. його квартиру АДРЕСА_3 в рахунок часткового погашення присудженого боргу. З 27.05.2019р. він не має доступу до поштової скриньки, не може отримувати будь-які повістки/виклики, а за телефоном його не повідомляли. Перелік вжитих приватним виконавцем заходів не є підтвердженням факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, покладених на нього судовим рішенням. Наявність лише факту невиконаного грошового зобов`язання не є підставою для заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника.
У відзиві на апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 114-118) приватний виконавець Чернецький Ю.Д. посилається на обставини, аналогічні змісту подання. Просив винести окремі ухвали щодо умисного невиконання рішення боржником і його дружиною ОСОБА_2 на адресу органів Національної поліції України.
Процедура розгляду справи апеляційним судом
Справа розглядається у відсутність повідомлених належним чином про дату і час розгляду справи приватного виконавця Чернецького Ю.Д., від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність (т. 1 а.с. 123); стягувача ТОВ «Південний фінансовий партнер» і боржника ОСОБА_1 , причина неявки якого, викладена в заяві (т. 1 а.с. 112) визнана неповажною, оскільки про дату і час розгляду справи він фактично був повідомлений телефонограмою 17.02.2020р. (т. 1 а.с. 110, 113) і мав змогу організувати прибуття в призначене судове засідання в межах однієї області з міста Слов`янська до міста Маріуполя на 19.02.2020р. або спрямувати на адресу суду письмових пояснень, а не 18.02.2020р., як відзначив в тексті заяви, що не відповідає дійсності. Неявка учасників справи згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Копія постанови направлена боржникові за адресою, вказаною у виконавчому документі ( АДРЕСА_4 ) разом із викликом і зобов`язанням надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, відомості про доходи, місце роботи та майно (а.с. 18-20).
На виклики приватного виконавця на 09.11.2018р., 23.11.2018р., 18.11.2019р. (направлено виклик 06.11.2019р.), 04.12.2019р. (направлено виклик 20.11.2019р.) боржник не з`явився, за місцем свого мешкання при виході виконавця двері ніхто не відчинив (а.с. 27-32).
Наявний у власності боржника транспорт (автомобіль ЛУАЗ 969А, д.н.з. НОМЕР_3 , та NIEWADOW (причіп), д.н.з. НОМЕР_4 ) на вимоги приватного виконавця не пред`явлені для опису і арешту. Пояснення за фактом виконання рішення і декларацію про майно та доходи, довідки про склад сім`ї боржником не надані.
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 27.11.2018р. ОСОБА_1 перетинав державний кордон України 12.07.2018р. та 19.07.2018р. пункт пропуску Бориспіль-термінал D, слідування виліту Київ-Іракліон і в зворотньому напрямку (а.с. 37), що географічно знаходиться на острові Крит, Греція.
11.10.2019р. приватним виконавцем направлено до Солом`янського районного суду м. Києва подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою (т. 1 а.с. 214-218).
Згодом після цього, в ході виконавчого провадження 02.12.2019р. стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що 23.11.2019 роу вчинено реєстраційні дії щодо відчуження зареєстрованого на дружину боржника ОСОБА_2 спільно придбаного нею у шлюбі із ОСОБА_1 майна (спільна сумісна власність подружжя) на користь доньки боржника ОСОБА_3 , за згодою боржника ОСОБА_1 , а саме, дарування донці боржника: 1/2 частини і ? частини цілої земельної ділянки АДРЕСА_5 ; 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_5 , що складається з двох житлових будинків загальними площами 54,1кв.м і 227,7кв.м з належними надвірними будівлями і спорудами; машиномісце гараж АДРЕСА_6 ; дві половини цілого магазину-офісів за адресою: АДРЕСА_2 )
АДРЕСА_7 . Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р. з подальшими змінами і доповненнями, чинними на момент відкриття виконавчого провадження № 57531065 (далі за текстом Закон № 1404-VIII): виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
За визначенням поняття, унормованого в абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII: боржником є визначена виконавчим документом фізична особа, на яку покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За ч. 8 ст. 19 Закону № 1404-VIII: особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
За ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII: сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, покладеного судовим рішенням, що має бути доведено.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язку у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження», зокрема, боржник зобов`язаний:
1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;
2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;
3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;
4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;
5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;
6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в листі від 01.02.2013р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»: «Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. У судовій практиці трапляються приклади мотивування судових рішень про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".
Як встановлено судом першої інстанції, в чому впевнилась і колегія суддів з матеріалів дослідженого в скан-версії виконавчого провадження № 57531065 (т. 1 а.с. 123-256), на момент внесення до суду подання приватного втиконавця ОСОБА_5 09.01.2020р., боржником рішення суду від 19.06.2018р. в повному обсязі не виконано, борг не сплачено, декларація про доходи та майно боржника фізичної особи боржником не надано.
Матеріали виконавчого провадження містять достатні докази обізнаності боржника, щодо відкриття виконавчого провадження, особисте ознайомлення його 26.06.2019р. з матеріалами виконавчого провадження. Приватним виконавцем дотримано вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення рекомендованими поштовими листами копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2018р. на адресу боржника, вказану у виконавчому документі.
Так, ОСОБА_1 , отримавши 26.06.2019р. виклик державного виконавця на 03.07.2019р., в призначений день не прибув, не надав підтвердження сплати присудженого боргу, не надав пояснень за фактом невиконання судового рішення, не повідомив про вживані боржником заходи до виконання судового рішення; про причину неявки приватного виконавця не повідомив і клопотань про перенесення дати прийому не направив. В зазначених обставинах вбачаються підтверджені ознаки ігнорування виклику приватного виконавця, на чому і ґрунтуються законні вимоги подання.
В подальшому 06.11.2019р. і повторно 20.11.2019р. на адресу боржника направлявся виклик приватного виконавця з вимогою надати для проведення виконавчої дії з опису та арешту майна боржника (транспортних засобів автомобіля і причіпу). Але боржник на виклики не прибув, проігнорував законні вимоги приватного виконавця, жодної інформації про майно на яке можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону для виконання виконавчого документа та пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не надав.
У змісті апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на необізнаність про хід виконавчого провадження, про що він довідатись лише з постанови і акту приватного виконавця щодо реалізації його квартири не міг.
Але, в ході розгляду багаточисельних справ по даному виконавчому провадженню (в межах розгляду процесуальних питань у даній справі Єдиний унікальний номер 796/123/2018), в тому числі розгляд двох подань приватного виконавця аналогічного змісту (ухвала Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області від 23 січня 2019 року провадження № 6/266/5/19 і постанова Донецького апеляційного суду від 18 березня 2019 року провадження № 22-ц/804/923/19; ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2019 року і постанова Донецького апеляційного суду від 15.10.2019р. провадження № 22-ц/804/2743/19) встановлено, що 26 червня 2019 року боржник ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження, йому вручено виклик до приватного виконавця на 03.07.2019р.
При належному дотриманні вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» і сумлінному ставленні до процедури виконання судового рішення, з відкритих офіційних джерел боржник міг встановити хід виконання, сприяти у виконанні судового рішення за рахунок наявного у власності майна боржника, в тому числі, яким він спільно володіє із іншими особами (шляхом виділу частки в судовому або позасудовому порядку тощо).
Тож, будучи обізнаним про судове рішення з 2018 році і зобов`язаним його змістом щодо сплати стягувачеві присудженого боргу, наявності відомостей про відкриття виконавчого провадження, з матеріалами якого ознайомлений у червні 2019 року, не виконав його в повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається фінансову спроможність боржника виїзду за кордон відомості про перетин кордону 12 і 19 липня 2018 року і перебування боржника на літньому тижневому відпочинку на острові ОСОБА_6 , Греція. Наявні у боржника транспортні засоби не запропоновані для реалізації їх для покриття присудженого боргу.
Проте, навіть і в поданій апеляційній скарзі, боржник не повідомив про причини неприбуття за врученим йому викликом приватного виконавця на 03.07.2019р., не пояснив причини неподання приватному виконавцеві до сьогодення декларації про майно і доходи, про причини невиконання судового рішення, про причини ненадання приватному виконавцеві транспортних засобів для опису і арешту, про наявність іншого майна, за рахунок чого можна виконати судове рішення тощо.
Постановою і актом приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Ю.Д. від 27.05.2019р. передано квартиру АДРЕСА_8 в рахунок часткового погашення боргу стягувачеві ТОВ «Південний фінансовий партнер». Вказані акт і постанова оскаржені боржником ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду (як суду першої інстанції); скарга боржника залишена без руху (ухвала від 16.12.2019р. (провадження № 4с/824/9/2019). Відомості про ухвалення рішення на даний час відсутні.
Доводи ОСОБА_1 про відсутність в нього доступу до поштової скриньки і відсутність можливості отримувати повістки/виклики колегія суддів вважає неспроможними, оскільки постанова і акт державного виконавця оскаржені до суду, а доступ до поштової скриньки не ототожнюється із доступом до квартири.
Небажання боржника отримувати кореспонденцію державного виконавця за єдиною відомою адресою, вказаною у виконавчому документі, неповідомлення його про фактичну адресу проживання/перебування/листування, підтверджують висновки суду про невиконання божником унормованих ч. 4 і п.п. 1, 3, 5, 6 ч. 5 ст. 19 Закону № 1404-VIII дій, і впевнюють колегію суддів у ухиленні боржника від виконання судового рішення.
І після неодноразових проваджень з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судового рішення від 19.06.2018р., боржник, як підтверджено наявними у справі документами подання, матеріалами дослідженого виконавчого провадження в скан-копіях документів, порушуючи обмеження за п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону № 1404-VIII, вдався у захід відчуження спільного із дружиною майна на користь своєї доньки шляхом надання своєї згоди як співвласника, фактично уводячи його від реалізації в межах відкритого виконавчого провадження № 57531065, що значною мірою є перешкодою у виконанні в повному обсязі виконавчого документу суду. Звертає увагу час виконання таких дій боржником після спрямування приватним виконавцем 11.10.2019 року до суду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.
Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі "Хлюстов проти Росії".
У даній же справі сукупність індивідальних обставин (обізнаність із тривалістю виконавчого провадження; не виконання прийнятого судового рішення, що набрало чинності, понад 1,5 роки; не подання декларацій про майно, не реагування на виклики приватного виконавця; не подання пояснень з приводу невиконання судового рішення; не пропонування будь-якого наявного майна, за рахунок якого можна погасити присуджену суму боргу; вчинення юридично значущих дій (згода на відчуження майна, набутого спільно із дружиною, на користь доньки), спрямованих на виведення майна з-під режиму його реалізації в ході виконавчого провадження; неповідомлення виконавця про фактичне місце проживання або адреси листування, в чому вбачаються дії з приховування даної інформації від приватного виконавця для виконання ним дій, передбачених законом) дає підстави стверджувати, що правильно визначив суд першої інстанції, що боржник ОСОБА_1 свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для прийняття заходу, унормованого п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Доказів існування у боржника об`єктивних причин для виконання судового рішення (на кшталт, відсутності майна, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо) в ході розгляду справи в суді першої інстанції боржником не надано і таких відомостей судовим розглядом не здобуто. Аналогічно таких доказів не долучено боржником до апеляційної скарги. Тож, боржником не доведено, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання покладеного рішенням суду зобов`язання.
А крім того, в ході судового розгляду справи не здобуто відомостей що боржник належним чином виконав вимоги ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII щодо поінформування приватного виконавця про зміну місця проживання або місця перебування, вказівку адреси, за якою з ним можна листуватись.
І, подовжуючи факт приховування місця свого проживання як від приватного виконавця, так і від суду, в провадженні якого перебуває дана справа, боржник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує свою адресу, що збігається із адресою, наведеною у виконавчому документі: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 82), одночасно з цим заявляючи про не проживання в цьому приміщенні у зв`язку з його реалізацією в ході виконавчого провадження. Натомість, іншої адреси фактичного місяця проживання/перебування або адреси для листування не вказує. І письмової заяви боржника про зміну його місця проживання, поданої у виконання вимог ст. 19 Закону № 1404-VIII, у досліджених матеріалах виконавчого провадження, представлених до апеляційного суду в скан-версії, немає.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог; наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, врахував невиконання боржником п.п. 1, 3, 5, 6 ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII, і дійшов правильного висновку про доведення факту свідомого ухилення йоговід виконання судового рішення, що є підставою для застосування передбаченого законом заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.
В частині винесення окремих ухвал відносно боржника і його дружини з приводу наявності ознак кримінального злочину за ст. 382 КК України (умисного невиконання рішення суду або перешкоджання його виконанню перешкоджання) суд відмовив з посиланням на положення п. 2 розділу XIV Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно із якою у разі наявності у діях боржника або інших осіб ознак злочину, передбаченого ст.ст. 342, 343, 382, 388 КК України, приватний виконавець має можливість самостійного звернення до територіального органу поліції з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що є властивими функціями виконавця, а не суду.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 , як така, що не спростовує правильності висновків суду, підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення, як законне і обґрунтоване, - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Судді: С.А.Попова

Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко