Справа № 664/1200/17
Провадження № 4-с/664/10/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м.Олешки

Суддя Цюрупинського районного суду Херсонської області Сіденко С.І., за участю секретаря Скорик Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №664/1200/17 за скаргою адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича, подана від імені ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

До Цюрупинського районного суду Херсонської області надійшла вищезазначена скарга адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича, у якій він посилався на те, що на примусовому виконанні Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №56202338, відкрите 17.04.2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області від 14.03.2018 року у справі №664/1200/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а з 08.07.2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Скаржнику 09.10.2020 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції Ураїни стало відомо про те, що 10.04.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості у повному обсязі.

Підставою для винесення вказаних постанов стала заборгованість зі сплати аліментів в сумі 48228 грн. 78 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Заперечуючи проти правомірності вказаних постанов, скаржник зазначив, що з урахуванням положень ст.58 Конституції України норми ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, коли така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше. У постанові державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 10.04.2020 року вказано, що заборгованість за аліментами скаржника виникла у період з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 року в сумі 48228, 78 грн., із застосуванням тих норм п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які набули чинності або в редакції від 06.02.2018 року щодо правовідносин, які виникли раніше з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 р., тобто за межами та всупереч вимогам ст.58 Конституції України. У зв`язку з цим, представник скаржника просив задовольнити скаргу та постановити ухвалу про скасування постанови у виконавчому провадженні №56202338 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 10.04.2020 року. Крім того, просив поновити строк на її оскарження, як пропущений з поважних причин.

У судовому засіданні, призначеному на 09 листопада 2020 року представник скаржника скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, просив задовольнити та скасувати постанову від 10.04.2020 року. Державний виконавець у свою чергу у задоволенні скарги просив відмовити та надати час для підготовки заперечення.

У судове засідання, призначене на 13 листопала 2020 року, представник скаржника не з`явився, надіслав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, скаргу підтримує, посилаючись на викладені в ній підстави, просить її задовольнити. Заінтересована особа - представник Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не з`явився, проте надав заперечення на скаргу, у якому пояснив, що діяв правомірно, вважає застосування ст.58 Конституції України помилковим, оскільки несплата аліментів навіть станом на 08.06.2017 року визнавалося правопорушенням, відповідальність за яке передбачалась ст.164 Кримінального кодексу України, частиною першою ст.183-1КУпАП, тобто несплата аліментів по вказаному виконавчому документу є порушенням прав дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ст.ст51,52 Конституції України, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», просив за результатами розгляду скарги в скасуванні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 10.04.2020 року повністю відмовити. Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 до суду не з`явилась, про поважність причин своєї неявки не повідомила, будь-яких клопотань по справі не заявляла.

У зв`язку з цим, враховуючи заяву представника скаржника про проведення судового засідання без його участі та наявності заперечень на скаргу, що надійшли від державного виконавця, суд вважає, що наявних матеріалів справи достатньо для перевірки доводів поданої скарги та прийняття рішення по суті заявлених вимог. А тому, вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності учасників, за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи поданої скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно скарги зазначено та матеріалами справи не спростовується, що про винесення оскаржуваних постанови скаржник фактично дізнався після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 10.04.2020 року.

Скарга була подана до суду 13.10.2020 року. З огляду на це, суд вважає, що скарга була подана без пропуску встановленого ст.449 ЦПК України процесуального строку та не вбачає підстав для вирішення питання про його поновлення відповідно до заявленого скаржником клопотання.

Перевіряючи по суті доводи поданої скарги та правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, суд враховує наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на примусовому виконанні Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №56202338, відкрите 17.04.2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області від 14.03.2018 року у справі №664/1200/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а з 08.07.2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Відповідно до постанови державного виконавця від 10.04.2020 року, розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2020 року заборгованість боржника по сплаті аліментів складала 48228 грн. 78 коп.

У зв`язку з цим, у відповідності до ст.ст.11,56,71 Закону України «Про виконавче провадження» 10.04.2020 року старшим державним виконавцем Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенко О.Л. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заперечуючи проти правомірності вказаних постанов, скаржник зазначив, що з урахуванням положень ст.58 Конституції України норми ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, коли така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці)виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше. У постанові державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 10.04.2020 року вказано, що заборгованість за аліментами скаржника виникла у період з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 року в сумі 48228, 78 грн., із застосуванням тих норм п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які набули чинності або в редакції від 06.02.2018 року щодо правовідносин, які виникли раніше з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 р., тобто за межами та всупереч вимогам ст.58 Конституції України У зв`язку з цим, представник скаржника просив задовольнити скаргу та постановити ухвалу про скасування постанови у виконавчому провадженні №56202338 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 10.04.2020 року.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 124Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Провиконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 вказаногоЗакону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) було передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність та відкриття виконавчого провадження №56202338, що не оспорюється сторонами.

Згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 10.04.2020 року, було встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 10.04.2020 року у боржника ОСОБА_1 , дійсно, існувала заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 48228 грн. 78 коп., яка перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Наявність вказаної заборгованості та її розмір не заперечувались скаржником у поданій скарзі та його представником під час розгляду справи в суді.

З огляду на це, суд вважає, що державний виконавець мав підстави для застосування заходів примусового виконання рішення відповідно до ст.56, ч.9ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем відповідно до вимог закону і підстав для визнання її протиправною та скасування суд вбачає.

Доводи представника скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанов від 10.04.2020 року з посиланням на те, що, заборгованість за аліментами скаржника виникла у період з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 року в сумі 48228, 78 грн., із застосуванням тих норм п.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які набули чинності або в редакції від 06.02.2018 року щодо правовідносин, які виникли раніше з 08.06.2017 р. по 31.03.2020 р., тобто за межами та всупереч вимогам ст.58 Конституції України, суд вважає безпідставними.

Так,Законом України№2234-VIIIвід 07.12.2017року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018 року було внесено зміни до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо права державного виконавця за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, винести постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Законом України №2475-VІІІ від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 року, було внесено зміни в ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначення розрахунку заборгованості по аліментам, що дає підстави для застосування тимчасових обмежень, яка згідно змін стала визначатись виходячи із сукупного розміру такої заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч.9ст.71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законами України №2234-VIII від 07.12.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року.

Визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника.

Таким чином, врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинностіЗаконами України №2234-VIII від 07.12.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року, якими внесено зміни до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Також суд враховує, що підстави для скасування тимчасового обмеження, визначені, відповідно, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» на теперішній час також відсутні, оскільки згідно розрахунку,наданого державним виконавцем, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що заборгованість, яка існувала у боржника на час винесення оскаржуваної постанови, не тільки не зменшилась, а значно збільшилась та станом на 30.09.2020 року складає 77784 грн. 57 коп.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до закону, а тому в задоволенні скарги представника боржника адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича, поданої від імені ОСОБА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,56,59,71,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката Загоруйко Геннадія Анатолійовича, подана від імені ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 18 листопада 2020 року.

Суддя С.І. Сіденко