Номер провадження: 22-ц/813/4467/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецький М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця, -

встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 в якій просив визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболової М.В. від 06.09.2018 року; зобов`язати старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Граболову М.В. скасувати постанову від 06.09.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2012 року, з нього на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09.10.2017 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 1527/8264/12, виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про примусове виконання рішення суду старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболової М.В. 10.10.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 548622.

10.08.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболової М.В. був зроблений?перерозрахунок по сплаті аліментів відповідно до якого, згідно виконавчого листа № 1527/8264/12 виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси, станом на 01.07.2018 року виникла заборгованість по аліментам у розмірі 566008,17 грн.

Як вбачається з зробленого державним виконавцем перерозрахунку, заборгованість за аліментам виникла за період часу з жовтня 2014 року по грудень 2016 року.

Не погоджуючись з зазначеною заборгованістю по аліментам, скаржник 31.08.2018 року звернувся з позовом до суду про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року, було відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

06.09.2018 року, старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. була винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаржник зазначає, що він жодним чином не намагається ухилитися від виконання покладених на нього зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дитини, згідно того ж самого перерозрахунку по сплаті аліментів від 10.08.2018 року, за період часу з січня по червень 2018 року, ним було сплачено аліментів на утримання дитини у розмірі 24 998 грн. 00 коп. Більш того, відповідно до доданих до скарги квитанцій, за період часу з липня по вересень 2018 року, скаржником було сплачено аліментів на утримання дитини у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Скаржник вважає, що є всі законні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки таке обмеження суттєво впливає на його конституційні права щодо вільного пересування.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця - відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. В скарзі ставиться питання про скасування ухвали та задоволення скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. 10.10.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 548622.

10.08.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. був зроблений?перерозрахунок по сплаті аліментів відповідно до якого, згідно виконавчого листа № 1527/8264/12 виданого 12.07.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси, станом на 01.07.2018 року виникла заборгованість по аліментам у розмірі 566008,17 грн.

Як вбачається з зробленого державним виконавцем перерозрахунку, заборгованість за аліментам виникла за період часу з жовтня 2014 року по грудень 2016 року.

Скаржник 31.08.2018 року звернувся з позовом до суду про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, що підтверджується копією позовної заяви та ухвалою суду про відкриття провадження.

06.09.2018 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Граболовой М.В. була винесена постанова про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статей 1, 5 Закону "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Абзацом другим п.1 розділу XIII інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) вказано, що за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-УІ), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до частини першої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, відсутнність рішення, що набрало законної сили у справі №523/12050/18, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду, щодо вчинення виконавцем всіх дій щодо виконання виконавчого листа, та відсутності правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця, районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (див. рішення від 19 квітня 1994р. у справі «Ван де Харк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), серія А, №288, ст.20, п.61). Ступінь, в якому цей обов`язок вказувати причини застосовується, може варіюватися в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), §58, рішення від 10 лютого 2010р., №4909/04) (див. також рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, заява № 18390/91, п.29).

Пунктами 5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Однак, всупереч положенням п.п.5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України, апеляційна скарга по суті дублює зміст позовної заяви.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.02.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький