УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат по цивільній справі № 755/16330/10,-

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 755/16330/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за невиконання рішення суду.

За результатами розгляду вказаної справи Дніпровським районним судом м. Києва 21 січня 2020 року ухвалене рішення про часткове задоволення позову.

29.01.2020 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, за вимогами якої позивач просить постановити додаткове рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів у розмірі 4 000 грн. за представництво інтересів позивача в суді адвокатом Матвійчук В.А. (а.с. 52).

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник позивача Матвійчук В.А. суду подав заяву з проханням провести судове засідання без його участі та участі позивача, зазначив, що заяву підтримують.

Вивчивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за невиконання рішення суду задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 13.05.2015 р. по 14.01.2019 р. інфляційні втрати у розмірі 26 646 грн. 64 коп., три проценти річних за порушення виконання боргового зобов`язання у розмірі 7 726 грн. 85 коп. та судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього суму 35 141 грн. 89 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 44-49).

Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У позовній заяві відповідно норми п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначив, що орієнтовний розмір витрат становить 2 680 грн. (а.с. 6).

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем подано витяг з Єдиного реєстру адвокатів України стосовно адвоката Матвійчука В.А. (а.с. 53), Акт від 22.01.2020 року фіксування обсягу надання юридичних послуг правового характеру згідно договору про представництво клієнта адвокатом з юридичних питань від 20.03.2019 р. (а.с. 54, 554) та видана адвокатом довідка із зазначенням суми 4 000 грн. (а.с. 56). Проте матеріали справи не містять укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги, а також платіжного документу на підтвердження здійснення позивачем оплати правничої допомоги.

Разом з тим, суд також враховує наступні обставини.

Згідно положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За правилами частини 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно норми частини 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи в судовому засіданні брав участь представник позивача ОСОБА_1 Матвійчук В.А. , як фізична особа, на підставі виданої позивачем нотаріально посвідченої довіреності від 06.09.2017 року (а.с. 36, 37). Повноважень на представництво позивача Матвійчуком В.А. у статусі адвоката суду надано не було.

Крім того, під час розгляду справи заява про ухвалення додаткового рішення про судові витрати не подавалась та така заява в судовому засідання представником позивача не заявлялась.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного правові підстави для задоволення заяви позивача про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, а тому заява задоволенню не підлягає

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 353 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат по цивільній справі № 755/16330/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за невиконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М.Виниченко