Справа № 450/2094/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1604/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Фейір К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

Позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1117219,98 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 68,8 кв.м., загальною площею 168,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,1404 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:005:0090 в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Окрім цього, просить виселити відповідача без надання іншого житла, зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 17.12.2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув всі права вимоги за відступленими кредитними договорами, включаючи суму основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Таким чином до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1000 від 26.09.2007 року укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та іпотечним договором від 26.09.2007 року, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 98000,00 дол. США. Наголошує на тому, що у зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитними договором у відповідача виникла заборгованість загальною сумою 1117219,98 грн., з яких заборгованість за кредитом у розмірі 90776,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 725572, 57 грн., по відсотках 48998,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 391647,41 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26.09.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1404 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:005:0090 в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області.

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов`язання, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та примусово виселити відповідача з будинку, що є предметом іпотеки.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 26.09.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою Ольгою Ярославівною, що належить ОСОБА_3 , а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 68,8 кв.м., загальною площею 168,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, 05.02.1993 року, яке зареєстровано у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації, 05.02.1993 року за реєстраційним № 134 в реєстрову книгу №1, реєстраційний № 20061526, та земельну ділянку площею 0,1404 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:005:0090 в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 489232 від 26.01.2006 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в розмірі 1117219,98 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Виселено без надання іншого житла ОСОБА_3 із зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в розмірі 3555, 70 гривень.

Вказане рішення оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_3 . Будинок, який є предметом звернення стягнення та земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю, оскільки набуті за час спільного проживання. Вказує,що не була залучена до участі у справі, однак суд вирішив питання про її права та обов`язки шлюхом звернення стягнення на нерухоме майн, частка в якому належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» подав відзив на апеляційну скаргу. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.11.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 16.11.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту відповідно до умов договору, договором передбачено право банку вимоги дострокового повернення кредиту при порушенні строків платежів за договором, в зв`язку з чим вважав підставною вимогу позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з приміщення, переданого в іпотеку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 26.09.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1000, з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 98000,00 дол. США з процентною ставкою в розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 23.09.2024 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.09.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою О.Я. Згідно умов п. 1.2. договору, предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 68,8 кв.м., загальною площею 168,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, 05.02.1993 року, яке зареєстровано у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації, 05.02.1993 року за реєстраційним № 134 в реєстрову книгу №1, реєстраційний № 20061526, а також земельна ділянка площею 0,1404 га, передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:005:0090 в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області, що належить відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 489232 від 26.01.2006 року.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_3 не виконав, внаслідок чого на момент розгляду справи у суді в нього утворилася заборгованість у загальній сумі 1117219,98 гривень, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 90776,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 725572, 57 грн., по відсотках 48998,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 391647,41 грн.

17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув всі права вимоги за відступленими кредитними договорами, включаючи суму основного боргу, відсотків, комісії

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні може відбутися шляхом передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), внаслідок чого, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

20 травня 2013 року відповідачу позивачем було надіслано повідомлення про усунення порушень та вимогу про добровільне виселення, згідно якого їх було повідомлено, що у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ЗУ «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Не зважаючи на це, боржник своїх зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, не виконав належним чином.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено законом «Про іпотеку».

Згідно з ч.3 ст.33 закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки від 06 вересня 2007 року.

Так відповідно до п. 5.2. Договору іпотеки від 26.09.2007 року передбачено, звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір Іпотекодержателя: позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на пердмет іпотеки, іншим способом, що не суперечить чинному на момент реалізації предмета іпотеки законодавству.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 закону «Про іпотеку».

Так, згідно з ч.2 ст.39 цього закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

У ч.1 ст.40 закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.

Спеціальним правилом, яким визначається порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. У частині третій статті 109 цього Кодексу урегульовано порядок виселення осіб. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У відповідності до положень п. 43 ППВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору щодо повернення кредиту, вимога позикодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з приміщення, переданого в іпотеку є підставною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 03 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 , виступає як забезпечення зобов`язань за кредитом, загальна площа цього житлового будинку складає 168,9 кв.м., що не перевищує 250 кв.м., а також те, що даний будинок належав іпотекодавцю з 05.02.1993 року, тобто до укладення договору іпотеки, колегія суддів вважає що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року слід змінити, доповнивши резолютивну частину судового рішення наступним абзацом: Рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року - змінити, доповнивши резолютивну частину судового рішення наступним абзацом:

Рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.11.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.