ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1757/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на земельні ділянки,

встановив :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на земельні ділянки.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником двох земельних ділянок загальною площею 0,34 га на території Олешинської сільської ради. Однак у зв`язку з помилковим написанням її імені у державному акті на право приватної власності на землю « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_2 » вона позбавлена можливості розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, у зв`язку з чим просила задовольнити її позовні вимоги і на підставі ст. 392 ЦК України визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :03:003:0453 для обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером :03:003:0454 для ведення сільського господарства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки помилку у написанні імені в державному акті можливо виправити шляхом встановлення відповідного юридичного факту в судовому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1 зазначила, що суд не правильно застосував норми матеріального права, оскільки відмова нотаріуса у посвідченні правочину із належною їй земельною ділянкою через неправильність у написанні її імені в державному акті свідчить про невизнання за нею права власності на землю, що, відповідно до ст. 392 ЦК України, є підставою для захисту порушеного права. При цьому вибір способу захисту порушеного права належить виключно їй як особі, права якої порушено.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник Олешинської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасника справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,4 га на території Олешинської сільської ради, з яких 0,25 га виділено для обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення сільського господарства.

В державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №028891, виданому Олешинською сільською Радою народних депутатів 15.05.1997 року, на підставі якого ОСОБА_1 є власником вищезазначеної земельної ділянки площею 0,34 га, помилково вказано ім`я власника « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_2 ».

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив з того, що справа не місить об`єктивних даних щодо існування спору між позивачем та відповідачем з приводу спірної земельної ділянки, тому відсутні правові підстави для захисту порушеного права на підставі ст. 392 ЦК України. При цьому суд правильно вказав на можливість виправлення недоліку у написанні імені власника у державному акті на право приватної власності на землю шляхом встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа в судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами, ОСОБА_1 та Олешинською сільською радою відсутні спірні правовідносини щодо належної позивачу земельної ділянки. Тобто, відповідач жодним чином не оспорює право позивача на земельну ділянку, яке, крім того, підтверджено належним правовстановлюючим документом державним актом на право приватної власності на землю.

Посилання апелянта на неможливість встановлення юридичного факту, належності їй правовстановлюючого документу, в якому помилково зазначено ім`я власника, через те, що такий документ як державний акт на час розгляду справи в суді не виготовляється є необґрунтованим. У випадку встановлення судом юридичного факту належності ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю, рішення суду разом з відповідним державним актом буде правовою підставою для вчинення відповідним органом, посадовою особою дій (реєстраційних, посвідчувальних тощо) щодо земельної ділянки. У разі відмови відповідного органу або посадової особи від вчинення таких дій, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку.

Таким чином, оскільки між сторонами не встановлено спірних правовідносин, право позивача з боку відповідача на земельну ділянку не оспорюється і не було порушено, тому правові підстави для захисту права ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на землю на підставі ст. 392 ЦК України відсутні.

Не спростовують висновків суду також й інші доводи апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко