Справа № 448/230/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/3910/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря - Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - третя особа,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 вересня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Білоуса Ю.Б.,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про демонтаж самовільно зведеної добудови і самовільно зведеної будівлі.

В позовній заяві ОСОБА_3 посилалася на те, що вона, разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , право власності на цю квартиру набуто ними на підставі розпорядження Судововишнянської міської ради №7 від 23.11.2004 року в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивач зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі КП «Наше місто» і перебуває у віданні Судововишнянської міської ради. Приватизовуючи свою квартиру, вона відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стала співвласником допоміжних приміщень у житловому будинку, в тому числі горища.

ОСОБА_3 позовні вимоги обґрунтувала тим, що починаючи з липня 2015 року її сусіди із квартири НОМЕР_1 (сім`я ОСОБА_10 ) стали чинити їй та іншим мешканцям будинку перешкоди в доступі до горища будинку АДРЕСА_2 , влаштували на горищі безлад, як наслідок почали псуватись стіни її квартири. Надалі, вона довідалась про те, що Судововишнянська міська рада без згоди інших мешканців будинку дозволила ОСОБА_1 реконструкцію частини горища для розширення квартири із влаштуванням окремого входу. Так, рішенням Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №67 від 16 квітня 2015 року було дозволено ОСОБА_1 реконструкцію частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення. Ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року затверджено будівельний паспорт ОСОБА_1 на реконструкцію більшої частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення.

Позивач вказувала, що приймаючи рішення №67 від 16 квітня 2015 року, яким Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області було дозволено ОСОБА_1 реконструкцію частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення, не було запитано згоду інших мешканців та власників квартир будинку, не було повідомлено інших мешканців про прийняття такого рішення, хоча поділ горища згідно з рішенням депутатської комісії від 16.03.2015 року був проведений між співвласниками трьох квартир. В оспорюваному рішенні не вказано площу відведеної частини горища ОСОБА_1 та площі яка буде відведена іншим співвласникам квартир. Крім цього, затверджуючи ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року будівельний паспорт ОСОБА_1 на реконструкцію більшої частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення, міська рада діє всупереч із прийнятим актом від 04.08.2015 року, яким було вирішено зупинити будь-яке самовільне будівництво (реконструкцію) в будинку без попереднього погодження зі всіма сусідами, якщо таке зачіпає їхні частки в будинку та права на них. Зі сторони всіх співвласників квартир будинку зобов`язано узгодити та поділити між собою частки в будинку на АДРЕСА_2 горища після чого нотаріально засвідчити розподіл, у разі незгоди повернути все до попереднього стану, дотримуватись добросусідських відносин, без попередньої згоди інших власників квартир даного будинку не проводити жодних перебудов та реконструкцій. Однак, затверджуючи будівельний паспорт, міська рада знову ж таки не запитала згоди інших співвласників будинку, не повідомила їх про розгляд такої заяви ОСОБА_1 , про день, час та місце проведення сесії, хоча прийняте рішення стосувалось інтересів всіх співвласників квартир будинку №22 .

Позивач зазначила, що прийняті Судововишнянською міською радою спірні рішення порушують права та законні інтереси її та інших співвласників квартири у житловому будинку АДРЕСА_2 .

З огляду на наведене, позивач просила суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення виконкому Судововишнянської міської ради №67 від 16.04.2015року «Про дозвіл на реконструкцію частини горища житлового будинку ОСОБА_1 »;

- ухвалу Судововишнянської міської ради №12 від 03.09.2015 року «Про затвердження будівельного паспорта на реконструкцію частини горища житлового будинку під кладову та житлове приміщення гр. ОСОБА_1 ».

18.05.2016 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про демонтаж самовільно зведеної добудови та самовільно зведеної будівлі. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог посилалася на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_4 . Вказувала, що у 2014 році відповідачі за зустрічним позовом без будь - яких погоджень з нею та дозвільної документації звели прибудову до своєї квартири, площею 3,9 кв.м. Крім того, самовільно, без погоджень з нею та без дозвільної документації на земельній ділянці, яка призначена для обслуговування багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 звели будівлю, яку використовують, як літню кухню. Зазначила, що відповідачі порушили її право, як власника квартири у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 , оскільки самовільно без її згоди здійснили прибудову до будинку, що може потягнути його руйнацію чи псування будинку. Крім того, відповідачі забудували земельну ділянку, яка призначена для обслуговування усього будинку, а не тільки квартири відповідачів. З огляду на наведене, просила суд: 1) зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 демонтувати самовільно зведену прибудову до будинку АДРЕСА_2 ; 2) зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 демонтувати самовільно зведену будівлю на території, яка призначена для обслуговування будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09 вересня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Судововишнянської міської ради за №67 від 16.04.2015 року «Про дозвіл на реконструкцію частини горища житлового будинку ОСОБА_1 ».

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Судововишнянської міської ради за №12 від 03.09.2015 року «Про затвердження будівельного паспорта на реконструкцію частини горища житлового будинку під кладову та житлове приміщення ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 , Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, в користь ОСОБА_3 , в рівних частках, судовий збір в розмірі 1102 (однієї тисячі сто дві) гривні 40 коп., зокрема по 367 (триста шістдесят сім) гривень 50 коп., з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про демонтаж самовільно зведеної добудови і самовільно зведеної будівлі - відмовлено повністю.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 вересня 2019 року оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між сторонами з 2011 року врегульовувались питання добросусідства та покращення житлових умов за рахунок спільних нежитлових площ будинку. Зазначає, що оскаржені рішення приймались на підставі висновків комісій та усіх попередніх рішень Судововишнянської міської ради та її виконавчого комітету. Посилається на те, що поділ горища проводився з урахуванням інтересів та пропозицій усіх сусідів та позивач погодилась на поділ горища по несучих конструкціях будинку. Зазначає, що суд першої інстанції на підставі лише пояснень позивача без наявності жодних доказів вважав доведеними обставини того, що позивач не давала згоди на розподіл горища та те, що внаслідок такого поділу було порушено право позивача. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення прав позивача. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції застосовано норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який вступив в дію 01.07.2015 року, натомість спірний поділ горища відбувався до набрання чинності цим законом. Посилається на те, що чинне законодавство не містить заборони на поділ горища між власниками квартир багатоквартирного будинку, якщо це не порушує прав жодного з власників квартири в цьому будинку.

Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

ОСОБА_11 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що законодавством передбачено надання згоди інших власників квартир у житловому будинку на проведення реконструкції квартири. Отримання такої згоди здійснюється з метою визначення відсутності порушень внаслідок реконструкції майнових прав інших осіб і є обов`язковим. Приймаючи рішення №67 від 16 квітня 2015 року, не було запитано згоду інших мешканців та власників квартир будинку на АДРЕСА_2 , не було повідомлено інших мешканців про прийняття такого рішення. Затверджуючи будівельний паспорт, міська рада знову ж таки не запитала згоди інших співвласників будинку, не повідомила їх про розгляд такої заяви ОСОБА_1 , хоча прийняте рішення стосувалось інтересів всіх співвласників квартир будинку №22 . Вважає, що суд першої інстанції належно і правильно дослідив всі обстави справи та ухвалив законне рішення, а тому просить рішення суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , - сторони у справі, проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 .

Позивачу за первісним позовом ОСОБА_3 , належить на праві спільної часткової власності квартира НОМЕР_2 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 02.12.2004 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №18414473 від 08.04.2008 року (арк.спр.16, том 1).

Право власності на вказану квартиру набуто на підставі розпорядження Судововишнянської міської ради №7 від 23.11.2004 року в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з даними технічного паспорта (арк.спр.18, том 1), квартира НОМЕР_2 розташована на першому поверсі будинку та складається з 2 житлових кімнат, кухні та коридору. Загальна площа квартири 48,7 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м.

ОСОБА_1 є співвласником квартири НОМЕР_1 у вказаному житловому будинку на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 01.02.1994 року. Згідно з даними технічного паспорта (арк. спр. 34-36, том 1), зазначена квартира розташована на другому поверсі будинку та складається з 2 житлових кімнат, кухні та веранди. Загальна площа квартири 35,0 кв.м., житлова площа 25,52 кв.м.

Згідно з довідкою КП «Наше місто», житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі КП «Наше місто», в будинку всі квартири приватизовані (арк. спр. 56, том).

Судом першої інстанції також встановлено, що зазначений житловий будинок перебуває у віданні Судововишнянської міської ради, прибудинкова територія навколо цього будинку перебуває у комунальній власності Судововишнянської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Судововишнянської міської ради.

У 2011 році ОСОБА_1 звернулася у Судововишнянську міську раду Мостиського району Львівської області із заявою, в якій просила дозволити їй добудову мансардного приміщення для розширення її квартири (арк. спр. 70, том 2).

Рішенням виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №60 від 16.03.2011 року дозволено ОСОБА_1 добудову мансардного приміщення для розширення квартири АДРЕСА_4 (арк. спр. 69, том 2).

Ухвалою Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №31 від 24.04.2012 року було затверджено ОСОБА_1 будівельний паспорт на добудову мансардного приміщення, для розширення квартири, з влаштуванням окремого входу до квартири АДРЕСА_4 (арк. спр. 29, том 1).

Відповідно до рішення постійної депутатської комісії з питань комунального майна та господарства, будівництва, благоустрою і охорони навколишнього природнього середовища по розподілу нежитлової площі в комунальному будинку на АДРЕСА_2 від 16.03.2015 року (арк. спр. 40, том 1), комісія вирішила: «На першому поверсі будинку вхід до квартир №1,2,4 розподілити між ОСОБА_12 (квартира НОМЕР_4 ) та ОСОБА_13 (квартира НОМЕР_2 ). Квартира НОМЕР_1 влаштовано окремий вхід через окремо влаштовані сходи по зовнішній стіні на другий поверх. Спільно влаштувати окремий вхід до підвалу. Горище розподілити між сусідами, власниками квартири НОМЕР_2 ( ОСОБА_3), квартири НОМЕР_5 ( ОСОБА_8), квартири НОМЕР_1 ( ОСОБА_16 ). Розподіл провести по несучих стінах першого поверху відповідно до схеми, що додається».

Згідно з висновком комісії з комунального майна та господарства, будівництва, благоустрою і охорони навколишнього природного середовища від 26 січня 2015 року рекомендовано дати дозвіл ОСОБА_1 відгородити частину горища для влаштування кладової, даний дозвіл затвердити на сесії міської ради (арк. спр. 38, том 1).

Спірним рішенням Виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №67 від 16 квітня 2015 року було дозволено ОСОБА_1 реконструкцію частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення (арк. спр.19, том 1).

Згідно з актом обстеження від 04 серпня 2015 року, складеного комісією Судововишнянської міської ради, комісія рекомендувала, зокрема, «…зупинити будь-яке самовільне будівництво (реконструкцію) в будинку без попереднього погодження з усіма сусідами, якщо таке зачіпає їхні частки в будинку та права на них; зі сторони всіх власників квартир будинку узгодити та поділити між собою - жителями (власниками частки) в будинку на АДРЕСА_2 , горище, після чого нотаріально засвідчити розподіл, у разі незгоди повернути все до первісного стану; всім сторонам дотримуватися добросусідських відносин, без попередньої згоди інших власників квартир даного будинку не проводити жодних перебудов та реконструкцій…» (арк. спр. 45, том 1).

Крім того, спірною ухвалою Судововишнянської міської ради №12 від 03 вересня 2015 року затверджено будівельний паспорт ОСОБА_1 на реконструкцію частини горища житлового будинку на АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення (арк. спр. 20, том 1).

В обґрунтування своїх вимог щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних спірних рішень ОСОБА_3 посилалася на те, що такі рішення прийняті без її згоди як співвласника сусідньої квартири НОМЕР_2 зазначеного вище будинку, чим порушуються її права, у зв`язку із чим вона звернулася до суду з цим позовом.

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМ України № 572 від 08.10.1992 року, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп-/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року встановлено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював загальновизнані стандарти захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

У пункті 51 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що труднощі тлумачення застосовного законодавства протягом перехідного періоду стали предметом розгляду Конституційного Суду України, який дав роз`яснення цього питання, визнавши наявність у власників приватизованих квартир автоматичного права часткової власності на допоміжні приміщення відповідного будинку.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Із зазначеного випливає, що законодавством передбачено надання згоди інших власників квартир у житловому будинку на проведення реконструкції квартири. Отримання такої згоди здійснюється з метою визначення відсутності порушень внаслідок реконструкції майнових прав інших осіб.

Реалізація проведення робіт, пов`язаних з реконструкцією горища, потребує не тільки розроблення та затвердження будівельного паспорта, а й надання погодження осіб, прав яких стосуються така реконструкція, у цьому випадку співвласника квартири НОМЕР_2 багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що для проведення реконструкції частини горища житлового будинку АДРЕСА_2 під кладову та житлове приміщення ОСОБА_1 повинна була, з метою підтвердження відсутності порушень прав інших осіб внаслідок такої реконструкції, отримати згоду інших мешканців будинку.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 за згодою для проведення реконструкції частини горища житлового будинку під кладову та житлове приміщення до ОСОБА_3 чи інших мешканців будинку, не зверталася.

З урахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні рішення виконкому Судововишнянської міської ради за №67 від 16.04.2015 року «Про дозвіл на реконструкцію частини горища житлового будинку ОСОБА_1 » та ухвала Судововишнянської міської ради за №12 від 03.09.2015 року «Про затвердження будівельного паспорта на реконструкцію частини горища житлового будинку під кладову та житлове приміщення ОСОБА_1 » були прийняті без згоди власників сусідніх квартир у будинку, чим порушуються їх права, в тому числі і права ОСОБА_3 , яка, як один із співвласників квартири НОМЕР_2 у вищевказаному будинку має право користуватися горищем, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими і такі необхідно задовольнити.

Доводи апеляційної скарги про те що, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вступив в дію 01.07.2015 року та не міг бути застосований судом першої інстанції, оскільки спірний поділ горища відбувався до набрання чинності цим законом, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції наведених вище норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та на законність рішення суду в оскарженій частині не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що підстави для скасування рішення суду в оскарженій частині відсутні.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 26 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.