Справа № 344/7660/20
Провадження № 2/344/2592/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Довганич А.В.,

представника позивача Петруняк Л.І., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Директор товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» звернувся в суд із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 13 528 грн. 97 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивач був створений у квітні місяці 2012 року з метою експлуатації котельні, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та прилеглих до неї теплових мереж. Із отриманням від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, Позивач має право провадити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема, виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену теплову енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів. В силу ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, яке обслуговується від котельні на АДРЕСА_1 . До створення Позивача (до 05 квітня 2012 року) вищевказану котельню експлуатувала інша теплопостачальна організація м. Івано-Франківська - ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Із початком діяльності Позивача на базі котельні, що знаходиться на АДРЕСА_1 , від ДМП «ІФТКЕ» до Позивача було передано базу споживачів, які обслуговуються від даної котельні. Вищенаведене підтверджується супровідним листом ДМП «ІФТКЕ» від 06.09.2012 року вих. №17/1057. Так, Позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачу ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 . Разом з тим, зазначено, що з жовтня 2017 року Позивач не є виконавцем послуг з централізованого опалення за вищенаведеною адресою, згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про підключення будинків до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» від 14.09.2017 року №738. В той же час, відносини з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила). Внаслідок чого, та одразу після отримання дозвільних документів, Позивачем в червні місяці 2012 року було розпочато договірну компанію в частині впорядкування взаємовідносин із споживачами, обслуговування яких здійснюється від котельні на АДРЕСА_1 , щодо забезпечення тепловою енергією, яку споживачі отримують для потреб на опалення та підігрів води. Інформація про необхідність впорядкування договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води) була розміщена Позивачем у ЗМІ. Окрім того, працівниками товариства доставлялися відповідні повідомлення споживачам. Однак, відповідного реагування зі сторони Відповідачів щодо наміру Позивача на укладення договору так і не було. Нарахування за послуги здійснювалось згідно тарифів, встановлених уповноваженими на те органами. Тарифи за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року встановлювались: Постановою НКРКП «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2015 р. №1171 із змінами №1101 від 09.06.2016 року. Повідомляють, що у будинку АДРЕСА_2 , 27.11.2015 року встановлений будинковий прилад обліку теплової енергії і, відповідно, нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до його показань. На підставі чого, протягом грудня 2015 року - вересня 2017 року, Відповідачем спожито послуги з централізованого опалення у розмірі 13 498, 10 грн. та послуг з гарячого водопостачання в сумі 30, 87 грн. З урахуванням викладеного та у зв`язку з тим, що Відповідач в порушення приписів чинного законодавства неналежним чином оплачував за спожиті комунальні послуги, виникла заборгованість у загальній сумі 13 528, 97 грн., станом на 30.04.2020 року. Враховуючи наведе просили стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

12.08.2020 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву. У відзиві вказує, що ніколи не отримувала від позивача жодної пропозиції на укладення договору, договір купівлі - продажу теплової енергії між нею та ТОВ «СТЕК » ніколи не укладався. Крім того вважає, що розрахунок заборгованості зроблений позивачем не може бути належним та допустимим доказом, оскільки позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування розрахунку, не надані підтвердження надання послуг та їх обґрунтованості. Окрім того, нарахування суми заборгованості позивачем здійснюється за період поза межами позовної давності, який застосовується і у випадку суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо, та встановлюється тривалістю три роки. З урахуванням того, що позивач звернувся до суду 18.06.2020 року, тобто з пропуском позовної давності, таким чином вража, що слід відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог за період з грудня 2015 року по вересень 2017року.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила його задовольни.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечила із підстав, наведених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг з централізованого опалення.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить вказана квартира за адресою АДРЕСА_4 ;% в ній же вона і зареєстрована,

Відповідно до довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду грудень 2015 р. - грудень 2019 р., щодо теплопостачання: борг на початок періоду 7111,24 грн., сальдо на кінець періоду 13 498,10 грн.: щодо гарячого водопостачання: борг на початок періоду 30,87 грн., сальдо на кінець періоду 30,87 грн.

Суд вважає, що вказаний розрахунок заборгованості не є повним, чітким, об`єктивним.

Так, із довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду грудень 2015-грудень 2019рокув графі «Вартість 2 кв.м.» вказані різні суми: за грудень 2015рок у- 16,7322; за липень 2016 р.- 2,0900; за період із жовтень 2017року по грудень 2019року не вказано жодної цифри (вартості), однак не надано показників спожитих комунальних послуг за цей період. Також, суду не надано роз`яснень щодо методики нарахування комунальних послуг та щодо наявної заборгованості по місяцях у відповідача, із розбивкою на абонентську плату, водопостачання та ін..

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України.

Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» по відношенню до Відповідача, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, за період 06.09.2012 року до жовтня 2017 року.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідно договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Нормою п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону закріплено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13)

Відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє відповідача обов`язку щодо оплати наданих їй послуг з централізованого опалення.

В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з грудня 2015 року не здійснював оплату за надані послуги в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з грудня 2015 року здійснювалася частково.

Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 18 червня 2020 року (відповідно до дати вхідного штампу), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до червня 2017 року.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У даному випадку відповідач заявила про застосування позовної давності, що підтверджується її відзивом від 12.08.2020.

З урахуванням викладеного та вимог позивача про стягнення заборгованості за період до вересня 2017 року, задоволенню мали б підлягати позовні вимоги за період з червня 2017 року по вересень 2017 року включно. Однак, як вже зазначалося поданий позивачем розрахунок не є повним, чітким та зрозумілим. З наданого розрахунку не можна визначити, за який саме період наданих послуг споживачем внесено кошти за отримані послуги. Так, за червень 2017 року до оплати вказано 98,44 грн., оплата - 0,00 грн., за липень 2017 року до оплати вказано 98,44 грн., оплата - 500,00 грн., за серпень 2017 року до оплати вказано 98,44 грн., оплата - 400,00 грн., за вересень 2017 року до оплати вказано 98,44 грн., оплата - 0,00 грн.. Тобто за період червень - вересень 2017 року загальна сума до оплати 393,76 грн, здійснена споживачем оплата за вказаний період становить 900 грн., що перевищує розмір заборгованості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265, ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ковалюк І.П.

Повний текст рішення складено та підписано 25 листопада 2020 року.