Номер провадження: 22-ц/813/81/20
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Другої одеської державної нотаріальної контори в особі правонаступника Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі не з`явились,

переглянувши справу №522/21763/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в особі правонаступника ОСОБА_3 , за участю Другої одеської державної нотаріальної контори в особі правонаступника Приморської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у складі судді Загороднюка В.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 17 листопада 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що з жовтня 1992 року проживав з ОСОБА_6 сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання ним та ОСОБА_6 було набуто на ім`я ОСОБА_6 на підставі укладеного 13 серпня 1999 року на біржі договору купівлі-продажу у власність квартиру АДРЕСА_1 , яку вважає його та ОСОБА_6 спільним майном, належним їм на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкову справу до майна померлої ОСОБА_6 відкрито Другою одеською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом є діти померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_1 після уточнення 13 лютого 2018 року, 26 лютого 2018 року, 26 квітня 2018 року вимог остаточно просив на підставі статей 70, 71, 74 СК України, 1261, 1258 ЦК України встановити факт проживання його ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 березня 2017 року; визнати за ним ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 ; стягнути судові витрати (а.с.1-5, 55-56, 57-58, 109-114).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.35).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , позов не визнали, зазначивши, що їх мати ОСОБА_6 не проживала сім`єю з ОСОБА_1 , постійно працювала і ні від кого не залежала, спільне господарство з ОСОБА_1 не вела, ОСОБА_1 наймав кімнату в квартирі матері (а.с.81-82).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року позов задоволено; встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; розподілені судові витрати (а.с.160-162).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року, вели спільне господарство, під час спільного проживання за спільні кошти набули 13 серпня 1999 року квартиру АДРЕСА_1 , яка в силу положень статей 60, 70, 74 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, де частка ОСОБА_1 рівна Ѕ, з огляду на що за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 1/2 частку квартири. Висновок суду ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 березня 2017 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ведення спільного господарства, при цьому суд не прийняв показання свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ОСОБА_1 наймав у ОСОБА_6 житло, сім`єю з ОСОБА_6 ніколи не проживав.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 1 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову (т.1 а.с.167-169).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у розгляді справи за відсутності належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання; що висновки суду ґрунтуються на показаннях свідків з боку позивача, які надали неправдиву інформацію і не мають підтвердження іншими належними та допустимими доказами; що ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 з 1976 року, шлюб розірвано у 1995 року, що у подружжя ОСОБА_14 було четверо дітей, із розірванням шлюбу це подружжя визначило місце проживання дітей та вирішило питання поділу майна; що ОСОБА_6 була завжди забезпечена власним житлом, постійно працювала реалізатором на ринку; що спірну квартиру набула за власні кошти попередньо продавши інше власне нерухоме майно; ОСОБА_1 лише наймав у ОСОБА_6 житло у спірній квартирі, спільного господарства з ОСОБА_6 ніколи не вів, витрат на її лікування, поховання тощо не ніс; у період перебування ОСОБА_6 на лікуванні заволодів документами на квартиру.

В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тими ж доводами, що й заявлені вимоги (т.1 а.с.233-237).

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 20 жовтня 1994 року, в АДРЕСА_3 (т.1 а.с.6).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрував 5 квітня 1991 року шлюб з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; шлюб розірвано згідно актового запису про розірвання шлюбу №371 від 16 червня 1992 року, здійсненого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дніпропетровська (т.2 а.с.26-27).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 11 листопада 1995 року в квартирі АДРЕСА_4 , знята з реєстрації 11 серпня 1999 року, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5 жовтня 1999 року в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.73).

ОСОБА_6 , 1950 року народження, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , 1949 року народження, з 18 червня 1976 року, шлюб розірвано 2 лютого 1995 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси зроблено в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу запис за №37 (т.1 а.с.17зв., 73, 170).

ОСОБА_13 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 41 років, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 27 років, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 29 років, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1 а.с.85, 89, 90, 91, 171-176 ).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років, спадкову справу №164/2017 до майна померлої ОСОБА_6 заведено 5 липня 2017 року Другою одеською державною нотаріальною конторою (після перейменування Приморська державна нотаріальна контора у місті Одесі) (т.1 а.с.10, 88, 95).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, видано 21 квітня 1994 року за №668 Акціонерним судноплавним концерном «Бласко» на підставі розпорядження органу приватизації від 21 квітня 1994 року №668, ОСОБА_6 разом з членами своєї сім`ї чоловіком ОСОБА_13 , дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 була співвласником у рівних частках квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.178).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 20 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №6812, ОСОБА_6 продала ОСОБА_13 622/6000 часток квартири АДРЕСА_6 (т.1 а.с.179).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , посвідченого 23 жовтня 1995 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №13-7156, ОСОБА_6 купила 305/1000 часток квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.180-181).

Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-01911 від 13 серпня 1999 року, укладеного між ОСОБА_20 та ОСОБА_6 , зареєстрованого на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», ОСОБА_6 купила ізольовану трикімнатну квартиру загальною площею 72,9 кв.м житловою площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_7 . Право власності ОСОБА_6 на квартиру на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 10 вересня 1999 року (т.1 а.с.7-8).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2018 року зареєстровано кримінальне провадження №0001122 за заявою ОСОБА_3 про викрадення ОСОБА_1 документів на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.83зв.).

ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року; визнання за ним ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 заявлено, судом першої інстанції вирішено з підстав норм Сімейного кодексу України, які регулюють право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Норми Сімейного кодексу України, норми Цивільного кодексу України 2003 року спірні правовідносини не регулюють з огляду на наступне.

Квартиру АДРЕСА_1 набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_6 13 серпня 1999 року, право приватної власності ОСОБА_6 на дану квартиру зареєстровано 10 вересня 1999 року.

Станом на час набуття права власності на спірне нерухоме майно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України та Цивільний кодекс України 1963 року (зі змінами та доповненнями).

Сімейний кодекс України 2002 року набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України 2003 року набрав чинності з 1 січня 2004 року, відтак, дані норми матеріального права не регулюють період проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року, не регулюють набуття власності на нерухоме майно, набуте до 1 січня 2004 року.

Діючий на час виникнення права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 Кодекс про шлюб та сім`ю України передбачав лише право спільної сумісної власності подружжя на майно нажите за час шлюбу (ст.22 КпШС України) та, відповідно, не передбачав набуття права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Тобто, діюче на той час законодавство про шлюб взагалі не містило норм щодо майна, набутого не подружжям.

До 1 січня 2004 року режим нерухомого та рухомого майна, що було придбане внаслідок спільної праці особами, які перебували у фактичних шлюбних стосунках і жили однією сім`єю, регулювався пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність» (втратив чинність з набранням чинності Цивільним кодексом України 2003 року), при цьому спільна сумісна власність на майно таких осіб за відсутності письмової угоди щодо майна між особами підлягала доведенню доказами як перебування у фактичних шлюбних стосунках, так і доказами про ступінь їх участі коштами, працею у придбанні майна тощо.

Тобто, доведення виникнення у чоловіка та жінки, що проживали сім`єю, але не перебували у шлюбі, права спільної сумісної власності на нерухоме майно, набуте до 1 січня 2004 року, регулювалось Законом України «Про власність», яке суттєво відмінне від доведення за нині діючими норми Сімейного кодексу України майнових прав чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на Ѕ частку набутої у 1999 році квартири, із заявлених правових підстав, а саме на підставі норм Сімейного кодексу України, задоволенню не підлягають.

Оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю нерозривно пов`язано з правом власності на нерухоме майно, то такий факт окремо у спорі про право встановленню не підлягає.

Суд звертає увагу на те, що факт проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має правове значення лише для майна, набутого після 1 січня 2004 року, наразі ж спірна квартира набута у власність у 1999 році.

Крім того, ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 до 2 лютого 1995 року, відтак, до даної дати будь-яке встановлення факту її проживання сім`єю з іншим чоловіком не є правомірним.

Суд не надає оцінку доказам (показанням свідків, письмовим документам тощо), що надавались кожною із сторін в обґрунтування вимог та заперечень, так як відсутні правові підстави для задоволення позову з підстав Сімейного кодексу України.

В порядку статті 141 ЦПК України витрати ОСОБА_3 по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 6480,00 грн. покладаються ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в особі правонаступника ОСОБА_3 , за участю Другої одеської державної нотаріальної контори в особі правонаступника Приморської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 6480 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова