Дата документу 25.02.2020 Справа № 315/1494/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1073/20 Головуючий у 1-й інстанції: Ярош С.О.
Є.У.№ 315/1494/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської О.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гуляйпільської міської ради про продовження строку для прийняття спадщини. Зазначав, що після смерті ОСОБА_6 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , він на підставі заповіту отримав у спадок 1/10 частку із земельної ділянки площею 12,5653 га, розташованої на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 11.05.2011. Про існування заповіту на його ім`я він дізнався від колишнього секретаря сільської ради Якубенко О.Г., яка повідомила, що при передачі документів сільської ради до архіву було виявлено заповіт на його ім`я. 20.07.2018 він звернувся до Гуляйпільської міської ради за дублікатом заповіту, а 16.10.2018 - до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було рекомендовано звернутися до суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини, просив визначити додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2019 року замінено неналежного відповідача Гуляйпільську міську раду і залучено як відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано поважною причину пропуску строку ОСОБА_1 для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , не був обізнаний про наявність заповіту на його користь, а нотаріус, який займався оформленням спадщини, не довів до відома позивача про відкриття спадщини і про зміст заповіту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Кранта В. М., посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити по справі нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, поза увагою було залишено те, що обґрунтовуючи свою позовну заяву ОСОБА_1 чітко вказував, що обставинами, які перешкоджали йому вчасно звернутись до нотаріуса із заявою для оформлення спадщини є саме втрата заповіту. Позивачем було надано довідку, яка була складена в.о. старости Гуляйпільського старостинського округу Гуляйпільської міської ради Гуляйпільского району Запорізької області від 20.07.2018р. з якої вбачається, що ОСОБА_1 видано дублікат заповіту замість втраченого. Отже на думку скаржника, матеріали справи містять інформацію та докази, які підтверджують, що позивач знав про існування складеного на його ім`я заповіту але у зв`язку з його втратою не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини. За таких умов скаржник вважає, що у позивача перешкод для подання у встановлений законом строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини не було, а тому підстави для визнання пропущеного строку для прийняття спадщини поважним - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необізнаність спадкоємця за заповітом про наявність заповіту є поважною причиною для поновлення строку на прийняття спадщини. Висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у справах №6-1320 цс від 23.08.2017 і №6-38298 ск18 від 26.06.2019. Вважає, що відповідачем пропущений строк для подання апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 8,52 га, розташована на території ДП №35;п.183 Мирненської сільської ради, Гуляйпільського району, Запорізької області, 1/9 частка земельної ділянки площею 16, 5995 га на території ДП №35; п.183 Мирненської сільської ради, Гуляйпільського району, Запорізької області та 1/10 частка земельної ділянки площею 12, 5653 га на території Мирненської сільської ради.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є його діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які у шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, так як зареєстрований і проживає у спадковому будинку (а.с.50, 65), а також спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , який 23.11.2012 подав заяву про прийняття спадщини (а.с.77).

За свого життя 15.09.2009 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Горовою Я.О., яким на випадок своєї смерті заповів належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 8,52 га, розташовану ДП 35 п.183 Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належне йому право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 (а.с.64).

24.05.2011 року секретарем Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Якубенко О.Г. було посвідчено заповіт ОСОБА_6 , яким останній на випадок своєї смерті належну йому земельну частку сіножаті площею 1/10 з 12,5653 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області заповів ОСОБА_1 (а.с.9).

23.11.2012 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 8,52 га, розташовану ДП 35 п.183 Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку площею 1/9 частки земельної ділянки площею 16,5995 га, кадастровий номер :05:029:0016, розташованої Запорізька область Гуляйпільський район Мирненська сільська рада (за межами населеного пункту), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.77, 80).

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальний дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Встановивши, що ОСОБА_1 , який не входить у коло спадкоємці за законом, був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, а нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Урахувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність врахування такої волі спадкодавця як прояву свободи заповіту, з урахуванням наявності поважних причин пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуваним рішенням права ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом іншої земельної ділянки не порушені, оскільки останній не входить у коло спадкоємців за законом і у нього ні за яких обставин не виникає право на спадщину на земельну ділянку, яку спадкодавець заповів позивачеві.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Кранта Вячеслава Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В.Дашковська

О.М.Кримська