КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року м. Київ

Справа № 754/3351/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/10643/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Руденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Зотько Т.А. 11 червня 2020 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення суми платежів за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позов, в якому просив:

§ визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №843 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

§ визнати незаконними рішення і дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний номер 31987344 від 21 жовтня 2016 року та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2016 року про реєстрацію право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

§ витребувати на його користь квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2005 року між ним і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір валютного споживчого кредитування №11/01-09-2005. Цією ж датою між позивачем і ВАТ «Банк Біг-енергія» був укладений договір іпотеки, за яким предметом іпотеки стала його квартира АДРЕСА_1 . У подальшому, право іпотекодержателя було передано декільком юридичним особам, зокрема, 21 липня 2016 року право іпотекодержателя було передано відповідачу ОСОБА_2 ..

07 вересня 2016 року у рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на предмет іпотеки. 19 жовтня 2016 року право власності за ОСОБА_2 було самостійно скасовано нотаріусом Гембарською С.І.. Однак, 19 жовтня 2016 року спірна квартира також була продана ОСОБА_3 , який відчужив її відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29 травня 2017 року.

Позивач вважає, що при реєстрації права власності на його квартиру за відповідачем ОСОБА_3 після скасування права власності за ОСОБА_2 були порушені норми Закону України «Про іпотеку». У зв'язку з реєстрацією права власності на квартиру нотаріусом ОСОБА_6 за громадянкою РФ ОСОБА_2 (реєстраційний запис про право власності №16300412), відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека, предметом якої є його квартира, припинена. Дії нотаріуса щодо скасування власного запису про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 , відповідно будь-які вчинені подальші дії з його квартирою, також вважає незаконними.

Крім того, позивач зазначив, що він не отримував від відповідача ОСОБА_2 на виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» письмової вимоги про усунення порушення, йому не було направлено повідомлення про намір ОСОБА_2 продати предмет іпотеки. При цьому не було дотримано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», хоча спірна квартира підпадає під його дію.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання договору купівлі продажу від 19 жовтня 2016 року недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення суми платежів за комунальні послуги - задоволені частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №843 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнані незаконними рішення і дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний номер 31987344 від 21 жовтня 2016 року та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2016 року про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувано від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі по 384,20 грн з кожного з відповідачів.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що належних доказів виконання ОСОБА_7 вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, суду надано не було, а відтак остання не набула права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і шляхом укладення договору купівлі-продажу від свого імені з будь-яким покупцем. При цьому, у зв`язку з ненаданням відповідачами суду, з метою проведення судової почеркознавчої експертизи, оригіналу експрес - накладної №7073 від 22 липня 2016 року, у проведенні вказаної експертизи було відмовлено. Позивачем ОСОБА_1 подано заяву з вимогою про визнання факту, що спірний підпис особи не є його підписом. А відтак вказана накладне розцінена судом, як неналежний доказ у справі.

Також судом враховано, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За наведених обставин, суд вважав наявними підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 19 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і у зв`язку з цим задоволені і вимоги про визнання незаконними рішення і дії державного реєстратора щодо внесення запису на підставі цього договору.

Судом вказано на те, що правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Враховуючи, що квартира вибула з володіння позивача ОСОБА_1 не з його волі, то його вимога про витребування від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 визнана такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачав підстав для задоволення вимог позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь нараховані суми платежів за комунальні послуги за період з 01 червня 2017 року до моменту його вселення в спірну квартиру, оскільки не було надано належних та допустимих доказів понесення позивачем таких витрат з вини відповідачів.

Не погодився з вказаним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про те, що рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин справи, мотивувальна частина рішення є недостатньо обґрунтованою, не наведені всі підстави, які були зазначені позивачем при зверненні до суду, у зв`язку з чим воно є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 набула статусу іпотекодержателя і що нею реалізовано право, шляхом набуття права власності на іпотечне майно. Таким чином, з моменту набуття цього права, іпотека в силу положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та п. 8.3 договору іпотеку припинилась і всі подальші дії з іпотекою є протизаконними.

Також судом не надано оцінку діям нотаріуса щодо скасування вчиненого запису про перехід права власності від позивача до ОСОБА_2 і щодо ведення нової протизаконної реєстраційної дії.

В порушення вимог процесуального закону жодним чином не мотивовано відхилення доводів позивача щодо відсутності в договорі іпотечного застереження, хоча ці обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі №754/7897/17 за його позовом, а тому є преюдиційними.

Судом встановлено, що кредитний договір був договором споживчого валютного кредитування, проте не застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів», якими встановлений обов`язок кредитора повідомити споживача про передачу прав кредитора.

Судом не застосовані норми матеріального права щодо визначення вартості предмета іпотеки, хоча спірна квартира була відчужена за ціною, що значно нижче середньої ціни аналогічної квартири в м. Києві.

Не надано оцінки обставинам щодо відсутності повідомлення позивача про відступлення прав іпотекодержателя та продаж предмету іпотеки за 30 днів до продажу, як того вимагають положення ст. 24 та ст.38 Закону України «Про іпотеку» .

Не розглянуті і не враховані судом його твердження про те, що ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 не є добросовісними набувачами, так як вони не змогли відповісти на питання, зокрема, про вартість за яку вони придбали квартиру.

На підставі викладеного позивач просить доповнити мотивувальну частину рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року відповідним обґрунтуванням.

На вказане судове рішення відповідачем ОСОБА_2 також була подана апеляційна скарга, однак ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2020 року вона визнана неподаною та повернута особа, яка її подала (т.2 а.с.175-181, 217-218).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бураков І.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, але просив про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У листі, що надійшов електронною поштою 06 листопада 2020 року позивач просив розглянути справу у його відсутність.

Інші учасники справи також не з`явились в судове засідання, про час та місце розгляді справи повідомлялись в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Судом встановлено, що 07 вересня 2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №11/01-09-2005, згідно умов якого Банк надав позивачу кредит в сумі 35000 дол. США з кінцевим терміном повернення - 30 серпня 2007 року (т.1 а.с.23-27).

Того ж дня, 07 вересня 2005 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець на забезпечення своєчасного та повного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором (основна сума кредиту, відсотки за його використання, пеня (неустойка) передає в іпотеку іпотекодержателю належну іпотекодавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 2-х жилих кімнат жилою площею 29,80 кв.м, загальною площею 51,10 кв.м. (т.1 а.с.28-30).

Згідно з п. 1.3 Договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києва 23 березня 1998 року згідно з розпорядженням (наказом) №2832 від 23 березня 1998 року та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва 20 квітня1998 року за реєстровим №1779.

У відповідності до п.1.6.1 Договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на підставах, передбачених законодавством України, він має право відчужувати предмет іпотеки та на предмет іпотеки може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань згідно Кредитного договору, цього договору іпотеки, чи виявлення невірності відомостей, засвідчених іпотекодавцем у п. 1.6.1 - 1.6.5 цього Договору, а також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п.4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п.6.1 цього договору. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно. Звернення стягнення може здійснюватися на вибір іпотекодержателя всіма можливими способами згідно чинного законодавства України та цього договору іпотеки. У випадку, вказаному у п.3.3 цього договору, звернення стягнення здійснюється третьою особою самостійно в порядку, передбаченому цим договором іпотеки та чинним законодавством України.

Пунктом 6.1 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с.28-30).

21 серпня 2008 року сторонами укладена додаткова угода №3 до Кредитного договору від 07 вересня 2001 року, за умовами якої кредитна заборгованість збільшується на 20000 дол. США, термін повного повернення кредиту встановлюється датою 07 вересня 2009 року, а плата за користування кредитом по вищевказаному кредитному договору встановлюється з «21» серпня 2008 року в розмірі 18 (вісімнадцять) процентів річних (т.1 а.с.26).

У відповідності до умов Додаткової угоди №4 до Кредитного договору від 07 вересня 2009 року, по взаємній згоді Банку та ОСОБА_1 термін повного повернення кредиту встановлюється на дату «09» березня 2010 року (т.1 а.с.27).

На підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 27 грудня 2013 року, право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки було передано від ВАТ Банк «Біг Енергія» ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (т.1 а.с.31-36).

Відповідно до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 року, реєстровий №602, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (новий іпотекодержатель), первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07 вересня 2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 , первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07 вересня 2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та ОСОБА_1 . Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. 22 січня 2014 року за реєстровим №67 (т.1 а.с.45-46).

Того ж дня, 21 липня 2016 року між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, реєстровий №605, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (первісний іпотекодержатель) відступив ОСОБА_2 (новому іпотекодержателю) всі права вимоги за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07 вересня 2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції (у разі їх наявності), укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 , первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. 07 вересня 2005 року за реєстровим №2646 разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції (у разі їх наявності), укладеного між Банком та ОСОБА_1 .. Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. 21 липня 2016 року за реєстровим №605 (т.1 а.с.47).

07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. видане свідоцтво, згідно якого вона 22 липня 2015 року передала ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 про укладення нею договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, тому вона просить повернути їй суму боргу у розмірі 843569,99 грн, який складається із заборгованості за кредитом та процентами, протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги про повернення боргу. У випадку неповернення боргу вона буде вимушена звернути стягнення на предмет іпотеки у безспірному порядку на підставі виконавчого напису або зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, згідно ст.37 Закону «Про іпотеку», або продати предмет іпотеки згідно ст.38 Закону «Про іпотеку». Також приватний нотаріус засвідчила, що заява була передана через представника ТОВ «Нова пошта» послугою «Доставка особисто в руки», згідно експрес-накладної № 7073. Відповідь у встановлений строк від ОСОБА_1 не надійшла (т.1 а.с.78).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. була здійснена державна реєстрація прав та їх обтяжень щодо реєстрації за громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено дублікат договору іпотеки, посвідченого 07 вересня 2005 року приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю., договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки (т.1 а.с.48).

Проте, 19 жовтня 2016 року тим же приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. скасовано вищезазначену реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (т.1 а.с.49).

Того ж дня, 19 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець (як іпотекодержатель на підставі пункту 6 іпотечного договору, «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, яке може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку») продала, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. (т.1 а.с.75-76, 155-156).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (покупцями), продавець передав, а покупці прийняли у власність в рівних частках кожний належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29.05.2017 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу (т.1 а.с. 77).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у справі № 754/12198/16 дії і рішення Держаного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний номер 31306562 від 09 вересня 2016 року та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07 вересня 2016 року про реєстрацію права власності громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 на квартиру за адресом: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) номер запису про право власності 16300412 визнано протиправними (т.1 а.с.62-63).

З Постанови Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 826/7532/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ВАТ «Біг Енергія», ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови вбачається, що судом встановлені обставини того, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (т.1 а.с.69-74)

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст.388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 4 цієї статті).

Згідно з положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У ч.ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року)

З наведених обставин справи вбачається, що в ході її розгляду знайшли підтвердження посилання позивача на відсутність його повідомлення про укладення ОСОБА_2 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки та здійснення нею письмової вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань. Також судом встановлена неправомірність дій приватного нотаріуса при вчиненні реєстраційних дій. На підставі цього судом визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №843 укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Також судом визнані незаконними рішення і дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний номер 31987344 від 21 жовтня 2016 року та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2016 про реєстрацію право власності ОСОБА_3 на квартиру, що є предметом спору. Право позивача поновлено шляхом витребування від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 спірної квартири.

Апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо цієї частині рішення суду, навпаки з тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач погоджується з даними висновками суду першої інстанції. Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржується. Подана ОСОБА_2 апеляційна скарга вважається не поданою та повернута, так як не були усунуті виявлені судом недоліки. При цьому досліджуючи обставини справи апеляційний суд не вбачає таких явних порушень норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, які давали б підстави для його скасування. Тому колегія суддів не вбачає і визначених процесуальним законом підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги та перегляду рішення суду в цій частині. А висловлені представником ОСОБА_2 в судовому засіданні посилання та вимоги про незаконність рішення суду в цій частині не приймаються до уваги суду.

Позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що мотивувальна частина рішення є недостатньо обґрунтованою, так як не наведені всі підстави, які були зазначені позивачем при зверненні до суду, у зв`язку з чим воно є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Проте, як вказано у наведеному рішення Європейського Суду, закон не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення залежить від характеру рішення та правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

В даній справі судом здійснений ефективний захист прав позивача у спосіб визначений законом, так як права позивача є поновленими, а саме відновлено право власності позивача на квартиру, що є предметом спору. При цьому слід зазначити, що суд діяв в межах заявлених позовних вимог і при вирішенні кожної з них наведено обґрунтування підстав їх задоволення чи відхилення.

Твердження позивача про припинення іпотеки слід визнати безпідставними. Так, ОСОБА_2 дійсно було реалізовано право, шляхом набуття права власності на іпотечне майно, проте судом встановлена невідповідність таких дій умовам договору та нормам чинного законодавства України. У зв`язку з цим витребувано іпотечне майно на користь позивача, як його законного власника. При цьому судом не встановлено обставин виконання зобов`язання чи інших визначених законом підстав для висновку про припинення взятих на себе зобов`язань позивачем.

При застосуванні такого способу захисту прав позивача як витребування майна з чужого незаконного володіння, судом фактично надано оцінку умовам договору, порядку їх виконання та додержання вимог законодавства при реалізації своїх прав іпотекодержателем, діям нотаріуса щодо вчинення та скасування вчиненого запису про перехід права власності від позивача до ОСОБА_2 . В іншій справі ці дії визнані неправомірними, а тому повторне зазначення про це в рішенні суду не є обов`язковим.

Обставини щодо вартості квартири не встановлені судом, однак вони не є такими, що мають суттєве значення з огляду на те, що судом вирішувалось питання повернення майна його власнику, питання компенсації чи реституції не було поставлено перед судом і не вирішувалось. А те, що судом ця обставина не зазначена як підстава недійсності правочинів, з огляду на встановлення їх недійсності, не порушує права позивача.

Посилання позивача на те, що відповідачі ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 не змогли відповісти на питання, зокрема, про вартість за яку вони придбали квартиру не свідчать про те, що вони не є добросовісними набувачами. Ці обставини також підлягають доведенню належними та допустимими доказами. Проте відсутність встановлення у рішенні суду першої інстанції добросовісності чи недобросовісності дій даних відповідачів не порушує права позивача, так судом витребувано майно з власності даних відповідачів на користь позивача.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача суми комунальних послуг нарахованих за період перебування спірної квартири у їх власності, оскільки матеріли справи не місять даних ні про наявність заборгованості, ні про здійснення таких витрат позивачем.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на його правильність, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційних скарг обох сторін не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для компенсації судових витрат понесених сторонами на стадії апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 листопада 2020 року