Справа №487/2814/19 Головуючий у 1-ї інстанції Притуляк І.О.
Провадження № 22ц/812/393/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гаврилка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

(далі ДП «АМПУ»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Притуляк І.О. в залі судових засідань в місті Миколаєві об 11 годині 11 хвилин, повний текст якого складено 28 листопада 2019 року по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ДП «АМПУ»

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2019 року ОСОБА_2 , діючи через свого адвоката Павловича В.Є., звернувся до суду з позовом до ДП «АМПУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював в ДП «АМПУ» на різноманітних посадах з 1997 року, після чого в серпні 2016 року його було переведено з посади головного інженера Миколаївської філії (далі МФ) ДП «АМПУ» на посаду заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення, з якої він вперше був звільнений у квітні 2017 року. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 квітня 2018 року його поновлено на посаді заступника начальника з технічної частини, звідки його знову звільнено 11 березня 2019 року за інших підстав, за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Позивач зазначав, що вважає таке звільнення незаконним, оскільки підставою звільнення став наказ №1233 від 13 грудня 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису», у зв`язку із чим посаду начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного комплексу та господарського забезпечення перейменовано у посаду інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення, наслідком чого стала зміна назви посади та зменшення посадового окладу, при збереженні тих самих функцій, що змусило його відмовитись від продовження роботи.

Вважав, що такі дії є неправомірними, та такими, що суперечать вимогам та нормам КЗпП України, статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для поновлення його на роботі на попередній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав заявлені вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач наголошував, що позивачем пропущено місячний строк визначений статтею 233 КЗпП України для звернення до суду з цим позовом, а тому він втратив право на вчинення такої процесуальної дії. Крім того відсутні відомості щодо обізнаності позивача про дії його представника, не наведено доказів на підтвердження обставин на які він посилається при обґрунтуванні позову, та фактично сам не заперечує, що трудовий договір припинено з його власної волі через зміну продовжувати роботу у зв`язку із зміною істотних умов праці.

У подальшому представник позивача надав відповідь на відзив, в якій також обґрунтував незаконність звільнення позивача, та додатково зазначив про обставини, якими викликано пропуск строку на звернення до суду, які виникли з технічних причин через роботу канцелярії суду. Вказував, що відповідачем зазначено про наявність змін в організації виробництва і праці, які обґрунтовують зміни в штатному розписі, однак насправді функції посади залишились колишніми і відповідачем не доведено наявність змін в організації виробництва та праці, а тому перейменування посади не може вважатись зміною істотних умов праці.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначав, що позивач відмовившись від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці здійснив добровільну і усвідомлену відмову від праці в непідходящих умовах, а вимоги про наведення підстав, які зумовили зміни в організації праці та виробництва є грубим втручанням у внутрішньогосподарську діяльність підприємства, під час здійснення якої власник або уповноважений орган у відповідності до частини 3 статті 32 КЗпП України має право змінювати умови праці працівника при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року позов задоволено, ухвалено про поновлення ОСОБА_2 строку на звернення до суду з позовом, поновлено його на посаді заступника начальника з технічної частини Служби автотранспортного та господарського забезпечення комплексу автотранспортного забезпечення МФ ДП «АМПУ» з 11 березня 2019 року. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 167 791 грн. 68 коп. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідачем не було доведено факту змін в організації виробництва та праці у Миколаївської філії, а внесення змін до штатного розпису в частині перейменування посади та зміни посадового окладу не може бути підставою для звільнення особи за пунктом 6 частини 1 статті 36 КзПП України через відсутність змін в організації виробництва та праці на підприємстві.

В апеляційній скарзі представник відповідача ДП «АМПУ», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач зазначав, що змінами в організації праці розуміється раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму, впровадження передових методів, технологій тощо, оскільки законодавче визначення терміну «зміни в організації виробництва та праці» відсутнє. Проведення таких змін є виключеним правом власника або уповноваженого ним органу, але такі зміни не можуть мати наслідком примушування до праці.

Наголошував на тому, що змінена посада, яка запропонована позивачу, відповідає кваліфікації ОСОБА_2 та передбачає менший обсяг роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту третього статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

З матеріалів справи вбачається, що з 13 червня 2013 року ОСОБА_2 прийнято на посаду заступника начальника відділу механізації та технічного нагляду МФ ДП «АМПУ», у зв`язку з реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення ДП «АМПУ» за переведенням з Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» з оплатою згідно штатного розпису зі збереженням усіх істотних умов праці (а.с.43-44).

У подальшому ОСОБА_2 займав різні посади у МФ ДП «АМПУ», в тому числі з 23 серпня 2016 року посаду заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення філії, звідкіля 10 квітня 2017 року його було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с.115).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 квітня 2018 року позивача ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення МФ ДП «АМПУ» з 10 квітня 2017 року з мотивів того, що на час його вивільнення працівнику не було запропоновано усі вакантні посади, що мали місце у всіх підрозділах юридичної особи (а.с.115-116).

За наданим додатком про організаційну структуру Миколаївської філії на жовтень 2018 року, витягів із штатного розпису філії на 17 лютого та 11 березня 2019 року (а.с.39, 248-249) вбачається, що комплекс автотранспортного забезпечення, до якого поновлено позивача, є структурним підрозділом Служби автотранспортного та господарського забезпечення, та його очолює, в силу посадової інструкції, заступник начальника з автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення, який за штатним розписом є посадовою одиницею служби, а не комплексу.

Відтак, після поновлення та до моменту звільнення 11 березня 2019 року позивач ОСОБА_2 працював на посаді заступника іншого заступника начальника з автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення.

Сам комплекс автотранспортного забезпечення, який є складовою частиною служби, за штатним розписом на лютий 2019 року складався та складається на теперішній час з трьох підрозділів: керівництва, ремонтної бригади та водіїв-почасовиків. До підрозділу керівництва, окрім позивача за своєю посадою заступника на лютий 2019 року, входили змінний механік, фахівець, диспетчер, табельник, статистик, головний механік, інженер.

6 грудня 2018 року заступником начальника служби з автотранспортного та господарського забезпечення за погодженням з заступником начальника з розвитку портової інфраструктури на ім`я керівника МФ ДП «АМПУ» подано рапорт щодо необхідності перейменування посади заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення на посаду інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення з 14 лютого 2019 року, у зв`язку із необхідністю приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб та обсягів робіт та з метою забезпечення ефективної роботи комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення (а.с.37).

Із наданої до суду посадової інструкції заступника начальника з автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення, слідує, що він як заступник начальника одночасно очолює комплекс автотранспортного забезпечення, та до його повноважень входить організація планомірної та ефективної роботи комплексу (п. 3.8.), вжиття заходів щодо розстановки кадрів і їх доцільного використання відповідно до їх трудових обов`язків, та контроль їх виконання (а.с.244-247).

Тому, виключно на підставі рапорту заступника начальника служби, наказом начальника МФ ДП «АМПУ» № 1233 від 13 грудня 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису» з 18 лютого 2019 року перейменовано посаду заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення у інженера комплексу автотранспортного забезпечення з посадовим окладом 8 310 грн.(а.с.36).

У зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі №6-59цс12, виклавши його у постанові від 4 липня 2016 року.

За обставинами справи та у відповідності до наданих змін штатного розпису станом на 11 березня 2019 року (а.с.39) у підрозділі «керівництва» комплексу відбулися наступні зміни, а саме з`явилося дві одиниці за посадою інженера, усі інші керівні посади комплексу залишилися без змін, виключена посада заступника, у зв`язку зі зміною її на посаду інженеру.

Згідно копії диплому ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи, йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста інженера-механіка за спеціальністю механізація сільського господарства, що відповідає кваліфікації за посадою інженер (а.с.38).

Разом з тим відповідачем не надано посадових інструкцій за попередньою посадою позивача, та за посадою, яку йому запропоновано зайняти, а за такого, суд позбавлений можливості зробити висновок, що обсяг повноважень, які входили до обов`язків позивача було зменшено, що вплинуло на необхідність здійснити перейменування посади, яку займав позивач.

В той же час, на виконання наказу МФ ДП «АМПУ» від 13 грудня 2018 року, представники роботодавця належним чином довели до відома ОСОБА_2 відомості про те, що посаду заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення буде перейменовано у інженера комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення з посадовим окладом 8 310,00 грн., та 17 грудня 2018 року вручили йому письмове повідомлення, на якому він висловив свою незгоду з такими змінами, зробивши відповідну відмітку (а.с.47).

11 березня 2019 року комісією у складі начальника ВП та ОП Завадської Ю.В., начальника СА та ГЗ Бондаренко ОСОБА_3 , старшого інспектора з кадрів Суковатою Л.В., в присутності заступника начальника з технічної частини Рожкова С.В. було складено акт про його відмову від продовження роботи в нових умовах, про що останній знову письмово підтвердив, та зазначив, що буде оскаржувати такі дії в суді, написавши про це в акті (а.с.46)

Наказом №85/о від 11 березня 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо.

При зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження (пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

За такого, на власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

За наявності змін в організації виробництва і праці власник вправі змінити найменування посади, що тягне за собою зміну самої суті функції праці за цією посадою, а не тільки зміну найменування посади, в тому числі можливість приведення штатного розпису до відповідності з Класифікатором професій.

При цьому проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключно повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці.

Попередження це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згодний на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року при розгляді справи №761/8658/16ц за аналогічних правовідносин, а тому на думку колегії суддів, може бути застосований при розгляді даного спору.

Отже, установивши, що у встановлений законом строк відповідач повідомив позивача ОСОБА_2 про зміну істотних умов праці без надання достовірних доказів на підтвердження того, що ним проведено зміни в організації виробництва та праці, а не формальне змінення назви посади без необхідності її приведення у відповідність до Класифікатора професій, а позивач письмово повідомив роботодавця про незгоду із наказом про зміну істотних умов праці й подальшого звільнення, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, і невідповідність наказу МФ ДП «АМПУ» від 11 березня 2019 року про припинення трудових відносин з позивачем ОСОБА_2 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України вимогам закону.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи представника відповідача про виключне право роботодавця здійснювати зміни в організації виробництва і умов праці не звільняють його, як роботодавця або уповноважену особу роботодавця, від обов`язку довести ці обставини у суді за допомогою належних доказів, оскільки підтвердження або спростування таких обставин безпосередньо стосується права працівника на гарантовані умови праці та захисту від незаконного звільнення.

Щодо стягнення середнього заробітку на користь працівника, то період і порядок його нарахування відповідачем у апеляційної скарзі не оспорюється. Навпаки, сторонами у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначено, що позивача не тільки поновлено на посаді, але ще і переведено на посаду рангом вище.

В той же час не має правового значення посилання представника позивача на звільнення позивача без попередньої згоди первинної профспілкової організації, оскільки така згода вимагається лише у разі звільнення працівника за ініціативою власника з підстав, передбачених пунктами 1-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, як ухвалене відповідно до встановлених обставин справи і з дотриманням норм матеріального права, не підлягає зміні чи скасуванню у відповідності до статті 375 ЦПК України. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі статті 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати при розгляді справи у суді апеляційної інстанції перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - залишити без задовольнити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова С.Ю. Колосовський