Справа № 350/1244/19
Провадження № 2/350/41/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2642/2016/1077 від 17 березня 2016 року автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що згідно рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 29 вересня 2014 року, їй у власність було виділено автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В березні 2016 року до неї звернувся її колишній чоловік ОСОБА_3 , який є відповідачем по справі та повідомив про необхідність реєстрації за нею права власності на вищевказаний автомобіль, вказавши при цьому, що він вже про все домовився в територіальному сервісному центрі МВС № 2642.

16 березня 2016 року ОСОБА_3 взявши її паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного податкового номеру, рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року поїхав до територіального сервісного центру МВС № 2642 з метою перереєструвати на неї автомобіль на підставі рішення суду. При цьому жодний із поданих ОСОБА_3 до територіального сервісного центру МВС № 2642 документів нею особисто не оформлявся та не підписувався. Того ж дня ОСОБА_3 повідомив їй, що він переоформив автомобіль на неї та попросив деякий час покористуватися належним їй автомобілем. Не маючи посвідчення водія, вона погодилася на пропозицію ОСОБА_3 , оскільки той, крім іншого, пообіцяв відвозити їхніх неповнолітніх дітей в школу та забирати їх зі школи.

В квітні 2019 року, вона маючи намір відчужити автомобіль, попросила ОСОБА_3 повернути автомобіль їй. Проте останній на її вимогу жодним чином не відреагував, а 23 травня 2019 року вручив їй вимогу про необхідність повернення йому боргу в сумі 20000 гривень згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/1077 від 17 березня 2016 року, при цьому заявив, що тільки після повернення боргу він поверне автомобіль. Разом з вимогою про повернення коштів відповідач надав їй належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу 2642/2016/1077 від 17.03.2016.

З відповіді на адвокатський запит отриманої від територіального сервісного центру МВС № 2642 їй стало відомо про відсутність договору купівлі-продажу в сервісному центрі у зв`язку з його знищенням.

Позивачка вважає, що укладений 17 березня 2016 року договір купівлі-продажу спірного автомобіля є незаконним, оскільки на момент його укладення ОСОБА_3 , в силу вимог рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року, не був власником автомобіля, а тому не мав права розпоряджатись ним. Також вказаний договір нею не підписувався, був підписаний від її імені ОСОБА_4 . Крім цього на момент укладення спірного договору вона вже була фактичним власником автомобіля, а тому в неї не було необхідності купувати його в ОСОБА_3 . У зв`язку з вищевикладеним вона змушена звернутися в суд з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Тринчук В.В. позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив про задоволення позову. Крім цього доповнив, що позивачка ОСОБА_2 згідно рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року являється власником автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому укладати договір купівлі-продажу не було потреби. Чи підписувала позивачка особисто договір купівлі-продажу йому не відомо, доказів на підтвердження того, що вона не підписувала такий договір немає.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, направив суду відзив, в якому зазначив про те, що 17 березня 2017 року між ним та позивачкою ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_2 , згідно якого остання визнала всі умови договору та зобов`язалася йому сплатити грошові кошти в розмірі 20000 гривень за придбаний нею автомобіль, а тому підстави про визнання вказаного договору недійсним відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити, а справу розглядати без його участі.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно із ст. 1 та ст. 4 ЦК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що згідно рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року, позивачці ОСОБА_2 виділено у власність автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля укладеного 17.03.2016 в Територіальному сервісному центрі МВС № 2642 в Івано-Франківській області ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) склали та підписали договір про те, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 20 000 гривень (а.с.10).

Вищевказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу згідно журналу реєстрації договорів купівлі-продажу транспортних засобів, зареєстрований в реєстрі Територіального сервісного центру №2642, за № 1077 (а.с…..).

Позивачка ОСОБА_2 являється власником автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 17 березня 2016 року. Як вбачається із вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, підставою є договір купівлі -продажу від 17.03.2016 (а.с. 9).

З повідомлення начальника Територіального сервісного центру № 2642 в Івано-Франківській області № 31/9/2/515 від 07.06.2019 вбачається, що матеріали, які стали підставою для перереєстрації на нового власника за договором купівлі-продажу автоморбіля "Volkswagen Transporter", свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 НОМЕР_3 видане 17.03.2016, власник ОСОБА_2 , знищені після закінчення строку зберігання (а.с. 14).

У своїй претензії відповідач ОСОБА_3 вимагає у позивачки ОСОБА_2 повернути йому борг у розмірі 20000 гривень згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/1077 від 17.03.2016 року, і тільки після виконання даної вимоги він поверне автомобіль (а.с.13).

Частиною 1 статті 316, частиною 3 статті 319 та частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Стаття 627 ЦК України вказує на те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦПК України).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемний, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України та ч. 1 ст. 658 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 , достеменно знаючи про наявність судового рішення, яким позивачці ОСОБА_2 виділено у власність автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не являючись фактичним власником вказаного транспортного засобу, уклав з ОСОБА_2 нікчемний договір купівлі-продажу від 17.03.2016 року, згідно якого відчужив їй автомобіль "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого сторони оцінили в 20000 гривень. При укладенні оспорюваного правочину воля відповідача не відповідала зовнішньому його прояву та не передбачала реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, а тому вказаний договір купівлі-продажу автомобіля слід визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 2642/2016/1077 від 17 березня 2016 року автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Максимів І.В.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2020 року.