ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11069/19

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/139/20

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.,

за участю секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 01.11.2019, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

26.09.2019 ОСОБА_2 звернувся від імені ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі за текстом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в сумі 19200 грн 00 коп. і таких сатисфакцій за порушення зобов`язання: пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3886 грн 29 коп., 3% річних в сумі 332 грн. 98 коп., збитків внаслідок інфляції в розмірі 326 грн 40 коп., і 570 грн 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу. Позові вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач не виконує вимоги п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), в сумі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що встановлений законодавством на день настання страхового випадку. Так, позивач ОСОБА_1 була одружена з потерпілим ОСОБА_3 , який загинув 04.12.2017 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - від наїзду на нього автомобіля БАЗ-22154, державний реєстраційний № НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 і який був забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (у формі полісу). Оскільки ця пригода є страховим випадком, то відповідачем виплачено позивачеві страхове відшкодування в розмірі 19200 грн 00 коп., в той час як на дату цього випадку законодавчо встановлений розмір належного позивачеві страхового відшкодування становив 38400 грн 00 коп. Тож сума недоплаченого, а отже і простроченого, відшкодування становить 19200 грн 00 коп. У зв`язку з простроченням виплати цієї частини страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та збитки внаслідок інфляції у вищевказаних сумах.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено: стягнуто з ПрАТ «СК «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 19200 грн 00 коп. недоплаченої суми страхового відшкодування моральної шкоди, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3886 грн 29 коп., 3% річних в розмірі 332 грн 98 коп., збитки внаслідок інфляції в сумі 326 грн. 40 коп. за порушення грошового зобов`язання і 570 грн 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 24315 грн. 67 коп. Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що відповідач повинен був сплатити позивачеві відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, в такому розмірі: 3200 грн 00 коп. (законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати на день настання страхового випадку) х 12 місяців = 34800 грн 00 коп. Оскільки відповідачем фактично виплачено позивачеві лише половину від цієї суми страхового відшкодування, то з нього підлягає стягненню невиплачена його частина в розмірі 19200 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- до спірних правовідносин має бути застосовано п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, в постанові слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області від 27.03.2018 у кримінальному провадженні № 0000770, яка набрала чинності й ніким не оспорювалась, зазначено, що слідство дійшло висновку, що в дорожній обстановці, за якої сталася дорожньо-транспортна пригода, про яку йдеться, водій ОСОБА_4 . Правил дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з настанням цієї пригоди, не порушував, а пішохід ОСОБА_3 порушив вимоги цих Правил, що стало умовою виникнення та причиною настання пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в її результаті. Оскільки відповідальність ОСОБА_4 встановлена законом, а вина ОСОБА_3 встановлена згаданою постановою, то відповідач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та у відповідності з вимогами чинного законодавства виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування пропорційно до ступеня вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди;

- суд І інстанції проігнорував факт невжиття Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг будь-яких санкцій у відповідь на звернення представника позивача з приводу дій страховика.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказав, що в апеляційній скарзі не зазначено жодного порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, у справі встановлено наступне.

04.12.2017 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_4 , керуючи мікроавтобусом D марки «БАЗ», модель «22154», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , цивільна відповідальність якого була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_2 в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», під час руху в АДРЕСА_1 . Чернігові по вул. Кільцева у напрямку від вул. 1-го Травня в сторону АДРЕСА_2 , неподалік дачного будинку АДРЕСА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній помер. В дорожній обстановці, за якої сталася дорожньо-транспортна пригода, водій ОСОБА_4 . Правил дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з настанням цієї пригоди, не порушував та діяв у відповідності з названими Правилами. Натомість пішохід ОСОБА_3 порушив вимоги п.4.4 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху), п. 4.7 (пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і наземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч), підп. «а» п. 4.14 (пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності безпеки для себе та інших учасників руху) Правил дорожнього руху України, що стало умовою виникнення та причиною настання пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в її результаті.

Описані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (арк. 5) та копією постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області від 27.03.2018 у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000770; цією постановою провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк. 41-47; дані про оспорювання і скасування цієї постанови у справі відсутні).

На дату скоєння згаданої дорожньо-транспортної пригоди мікроавтобус D марки «БАЗ», модель «22154», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , було забезпечено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» № АК6655506 від 06.06.2017. Він діяв з 10.06.2017 по 09.12.2017 і згідно з ним страхова сума становила 300000 грн 00 коп., що вбачається з наданої ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» копії страхової справи (арк. 35-63).

Сімейні відносини між позивачем ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_3 підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу від 05.05.1984 серії НОМЕР_3 (арк.48). Крім того, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 27.07.2018 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Богушевич Н.В., реєстровий № 904 (арк. 13). До того ж, згідно з копією довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 801 від 16.01.2018, сім`я ОСОБА_3 на дату смерті останнього складалася з 2-х чоловік: з нього і з позивача ОСОБА_1 (арк.49).

14.11.2018 ОСОБА_2 звернувся від імені ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з повідомленням про страховий випадок, який є об`єктом судового розгляду, і з заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, у сумі 38400 грн 00 коп. (їх копії на арк. 40, 39).

19.02.2019 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» складено страховий акт № АК.6655506.L0001.02, відповідно до якого розмір належного до виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування становить 19200 грн 00 коп. (арк. 37). Ні у цьому акті, ні в розрахунку страхового відшкодування, копія якого на арк. 38, мотивів зменшення суми виплаченого останній страхового відшкодування не вказано, хоча зі згаданого розрахунку вбачається, що розмір цього відшкодування зменшено наполовину від нарахованого.

Відповідач виплатив представникові позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 19200 грн 00 коп., що підтверджується копіями платіжного доручення ПАТ КБ «ПриватБанк» № 1061 від 20.02.2019 і роздруківки цього банку від цієї ж дати (арк. 36, 4).

У листі від 21.02.2019 № 1275-31 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило ОСОБА_2 про те, що за результатами розгляду його заяви прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від заподіяної шкоди в силу п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (копія цього листа на арк. 35).

Аналізуючи надані докази і правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.

Частини 27.1., 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» приписують, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. У таких випадках страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, зокрема подружжю. Загальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку.

Ні вищевказаний Закон, ні будь-який інший нормативний акт, який регулює спірні правовідносини, не передбачає права страховика зменшити законодавчо встановлений розмір регламентної виплати.

З наведеного випливає, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» мало сплатити ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, страхове відшкодування у розмірі 38400 грн 00 коп. (3200 грн 00 коп. - законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати на день настання страхового випадку х 12 = 38400 грн 00 коп.). Оскільки відповідачем фактично виплачено позивачеві лише половину від належної за законом суми страхового відшкодування, то з нього підлягає стягненню невиплачена його частина в розмірі 19200 грн 00 коп.

Судом І інстанції правомірно задоволена вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період з 20.02.2019 по 18.09.2019 у сумі 3886 грн 29 коп., оскільки вона ґрунтується на Законі. Так, пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом періоду, за який вона стягується, 3% річних та збитків внаслідок інфляції за порушення товариством грошового зобов`язання відповідає законові, а саме пункту 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і ч. 2 ст. 625 ЦК України. В апеляційній скарзі не йдеться про те, що є невірними наведені у позовній заяві розрахунки пені, 3% річних, збитків внаслідок інфляції та відшкодування судових витрат, які визначено в сумах 3886 грн 29 коп., 332 грн. 98 коп., 326 грн. 40 коп. і 570 грн 00 коп. відповідно і з якими повністю погодився суд І інстанції. Підстав для перегляду справі в цій частині в порядку ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не встановив. Тож в силу ч. 1 цієї ж статті правильність вказаних розрахунків апеляційний суд не перевіряє.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються. Так:

- згідно з ч. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Проте цей припис для вирішення справи не може бути застосовано, так як в цьому конкретному випадку відповідальним за завдання шкоди потерпілому є одна особа - водій ОСОБА_4 ;

- ні в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ні в будь-якому іншому нормативно-правовому акті, що регламентує спірні правовідносини, не передбачено право страховика зменшити розмір належного потерпілому або членам його сім`ї страхового відшкодування;

- в силу норм права, які регулюють спірні правовідносини, не має юридичного значення для справи те, що дорожньо-транспортна пригода, яка є об`єктом судового розгляду, сталася з вини потерпілого ОСОБА_3 , і що у її скоєнні вина водія ОСОБА_4 відсутня, а також факт невжиття Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг будь-яких санкцій у відповідь на звернення представника позивача з приводу дій страховика.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевірено у межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: