Провадження № 2/761/440/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Шлапакової А.О., Смігунова В.В., Осадчук М.І.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява та була розподілена судді Рибаку М.А.

На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 08.02.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

В позовних вимогах позивач просить: змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.01.2015 року у справі №761/35477/14-ц та стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 11.11.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу народилось двоє дітей.

За рішенням суду стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку позивача на утримання дітей.

Як зазначає позивач, відповідач аліменти використовує не за призначенням.

Крім того, позивач зазначає, що відбулися зміни, які призвели до погіршення його матеріального становища, зокрема в матері позивача було діагностовано захворювання внаслідок якого вона потребує постійного медикатентозного лікування, їй встановлена друга група інвалідності, а тому вона потребує матеріальної допомоги та догляду, на підставі зазначеного за рішенням суду було стягнуто з позивача на утримання матері аліменти в розмірі ј частини його доходів.

Також позивач зазначає, що для придбання квартири, яка є спільним майном подружжя він отримав кредит в розмірі 700 000,00 грн. та щомісячно має погашати заборгованість в сумі 17 000,00 грн. В той же час відповідач не приймає участі в погашенні заборгованості за кредитним договором. Позивач несе витрати на утримання квартири та проведення в ній ремонтних робіт.

А тому в зв`язку з погіршенням його матеріального стану та значних фінансових зобов`язань, а також з утриманням хворої матері, позивач звернувся до суду з цим позовом.

05.07.2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що кредит не потрібно на даний час сплачувати так як заборгованість 24.05.2018 року сплачена в повному обсязі, квартира продана. Як зазначила відповідач, для зменшення розміру аліментів на дітей було подано позов матір`ю позивача. Відповідач зауважила, що за вказаним рішенням відрахування не проводились та на даний час мати не потребує лікування оскільки вона лише перебуває на диспансерному обліку.

26.07.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові.

07.08.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що сімейний та матеріальний стан позивача не змінився.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, її представника та відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування.

Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Появлення у складі сім`ї одержувача аліментів осіб, які являються по відношенню до нього аліментнозобов`язаними особами (батьки, подружжя, повнолітні діти) може бути враховано за вимогою платника аліментів як обставина, що спричинила зниження сплачуваних ним аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку";.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Як встановлено в судовому засіданні, 11 листопада 2011 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із свідоцтвами про народження дітей, батьком дітей зазначений - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.01.2015 року (справа №761/35477/14-ц) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, до досягнення ОСОБА_5 повноліття, в подальшому 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття, починаючи з 26.11.2014 року та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 26.11.2014 року до досягнення ОСОБА_6 трьох років.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.03.2015 року (справа №274/6848/14-ц) стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_7 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 19.12.2014 року.

Як вбачається з розписки від 08.05.2018 року, ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_4 236 000,00 грн. на лікування згідно зазначеного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.03.2015 року (справа №274/6848/14-ц).

Проте постановою Житомирського апеляційного суду від 30.01.2019 року було змінено рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.03.2015 року та зменшено суму стягнутих із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів із ј частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходів).

При вирішенні питання про визначення розміру аліментів, які суд має стягнути на матір позивача судом було взято до уваги, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.01.2015 року стягнуто аліменти на утримання дітей у розмір 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та наявність ще двох синів, які можуть надавати матеріальну допомогу, а тому зменшив розмір аліментів до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходів).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що він не має можливості виконувати власні зобов`язання за договором кредиту та вносити відповідні платежі.

Проте суд не може взяти до уваги зазначене, оскільки заборгованість за кредитним договором №КF032279 від 17.01.2017 року в повному обсязі сплачено 24.05.2018 року та знято обтяження з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яке було передано в забезпечення виконання зазначених зобов`язань.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів зміни майнового та сімейного стану позивача внаслідок яких може бути зменшено розмір аліментів, які стягуються на утримання дітей.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 21, 24, 75, 76, 105, 110-112 СК України, ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула