ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Черкаси

Справа № 697/938/18
Провадження № 22-ц/821/144/20
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Льон О. М., повний текст рішення суду складено 18 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 червня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Договором про надання банківських послуг, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25 березень 2018 року має заборгованість - 117000 грн, яка складається з наступного: 5919,28 грн заборгованість за кредитом; 111080,72 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у розмірі 117000 грн станом на 25 березня 2018 року, що складається із тіла кредиту (5919,28 грн) та відсотків за користування кредитом (111080,72 грн) та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 5919,28 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 89,16 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що права позивача були порушені відповідачем в зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (17 червня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 22 січня 2011 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем не надано суду належних доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами.

Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, а саме стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 5919,28 грн. заборгованості за кредитом.

Щодо позовної давності, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 28 травня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 02 грудня 2019 року, АТ КБ «Приватбанк», вважаючи, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення відсотків), ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просив скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем надана до суду копія заяви відповідача від 17 червня 2008 року, з якої чітко вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на оформлення кредиту. При цьому, вказаною заявою було визначено, що відповідач бажає отримати кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у валюті гривні, з лімітом (початковим) 1200 грн, з базовою відсотковою ставкою 2,5 % в місяць (30% річних) на залишок заборгованості.

Зазначає, що крім заяви відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою також визначено тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5 % в місяць (30% річних) на залишок заборгованості, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

Вважає, що сторонами при укладенні Кредитного договору були погоджені усі умови кредитування, у тому числі щодо відсотків, що не було враховано судом першої інстанції та відсутні підстави вважати, що Банком не були дотримані вимоги законодавства щодо узгодження з відповідачем умов кредитування щодо сплати відсотків.

При цьому, на думку скаржника, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, оскільки у заяві, підписаній відповідачем, наявна домовленість сторін про сплату відсотків.

Також вказує на те, що судом, при відмові у стягненні відсотків, порушені вимоги ст. 1048 та ст. 1054 ЦК України, де зазначено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», який у свою чергу є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с. 23, 215-217).

У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (т. 1 а.с. 21).

17 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг в ПриватБанку, у формі заяви (т.1 а.с. 10).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться персональні дані ОСОБА_1 та зазначено, що відповідач оформив кредитку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 1200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць (30,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (т.1 а.с.10).

За змістом відповідної заяви б/н ОСОБА_1 виразив свою згоду, що ця заява разом із запропонованими Банком Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг (т. 1 а.с. 10).

Банком надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також підписана ОСОБА_1 17 червня 2008 року (т.1 а.с. 11).

Згідно довідки про умови кредитування, встановлений пільговий період 55 днів протягом якого нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01 % річних), валюта картрахунку в гривнях, базова процентна ставка 2,5% в місяць, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10 $ і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, також визначені пеня, штрафи та комісія (т.1 а. с. 11).

До позовної заяви також додані Умови та правила надання банківських послуг (далі Умови та правила), які складаються із двох розділів (т.1 а.с. 12-17).

Згідно з п 3.1 розділу І Умов та правил передбачено, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту Карти, її вид і термін дії визначений у Заяві та в Пам`ятці Клієнта підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначеної в Заяві (т. 1 а.с. 13).

Пунктами 3.2, 3.3 розділу І Умов та правил, передбачено, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Держателя щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (т. 1 а.с.13).

Як вбачається з п. 6.5 розділу І Умов і правил, клієнт зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (т. 1 а.с. 15).

Згідно з п. 6.6 розділу І Умов та правил, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу банку позичальник зобов`язується виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати Винагороди Банку (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до п. 6.7 розділу І Умов та правил, власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (т. 1 а.с. 15).

Згідно з п. 5.3 розділу ІІ Умов та правил передбачено, що термін і порядок погашень по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по кредитним карткам з установленим мінімальним обов`язковим платежем наведений в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом визначену Тарифами і частина заборгованості за Кредитом (т.1 а.с. 17).

За користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів на рік (п. 5.5 розділу ІІ Умов та правил).

Пунктом 9.12 розділу І Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (т.1 а.с. 16).

Термін дії карти зазначений на лицьовій стороні карти. Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1 розділу ІІ Умов та правил)(т.1 а.с. 15).

Пунктом 5.3. Умов та правил визначено, що Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно п. 4.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення клієнта (т. 1 а.с. 15).

Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 25 березня 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 117000 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 5919,28 грн, заборгованість за відсотками 111080,72 грн (т. 1 а.с. 6-9).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картрахунок № 514225 від 18 червня 2008 року) вбачається, що 18 червня 2008 року було встановлено кредитний ліміт у сумі 1200 грн, 02 березня 2012 року кредитний ліміт збільшено до 1700 грн, 17 жовтня 2012 року кредитний ліміт збільшено до 3000 грн, а 09 березня 2013 року кредитний ліміт збільшено до 6000 грн (т.1 а.с. 9).

Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20180530/1739 від 08 травня 2019 року, клієнт ОСОБА_1 згідно Кредитного договору б/н від 17 червня 2008 року, отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 10.2015 (т.1 а.с. 95).

Відповідно до анкети-заяви від 22 лютого 2011 року ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка містить лише персональні дані відповідача (т. 1 а.с.101).

Банком також надані Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (т. 1 а.с. 102-126).

13 листопада 2019 року відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с. 185-188).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 17 червня 2008 року.

Оскаржуваним рішенням задоволено позов Банку в частині стягнення заборгованості за кредитом, в іншій частині відмовлено.

При цьому, предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанку» заборгованості із відсотків за користування кредитом.

До позовної зави Банком додані клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та зазначено, що Банк не заперечує проти винесення заочного рішення та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 24, 26).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 31).

Згідно відповіді виконавчого комітету Канівської міської ради від 06 червня 2018 року № 808 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена у паспорті відповідача (т. 1 а.с. 18, 30).

В процесі розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 зазначав, що вірною адресою його реєстрації є АДРЕСА_2 , без зазначення номеру квартири (т.1 а.с. 53-57).

Черкаським апеляційним судом, згідно до вимог п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України, неодноразово вся судова кореспонденція надсилалась ОСОБА_1 на адресу реєстрації (фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку), та, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення за трек-номером 976 та трек-номером 973, вручена особисто ОСОБА_1 09 січня 2020 року та 20 лютого 2020 року вручена повторно.

Крім того, у відповідності до ч. 11 та ч. 12 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті Черкаського апеляційного суду.

Ухвалою про відкриття провадження ОСОБА_1 було надано строк для подачі відзиву протягом 5 днів з моменту одержання ухвали, однак останній не скористався правом на його подачу.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними матеріалами, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 111080,72 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також Умови та Правила надання банківських послуг. В подальшому Банк посилався на витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, зазначаючи, що ОСОБА_1 погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 лютого 2011 року (т.1 а.с. 101).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищезазначені Умови та правила надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 17 червня 2008 року та анкету-заяву від 22 лютого 2011 року, яка при цьому містить лише персональні дані ОСОБА_1 , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що надані Банком розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 червня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 травня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, надані банком як Умови та правила надання банківських послуг, так і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Переглядаючи справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, виходячи з наданих позивачем доказів, неможливо перевірити правильність нарахування банком заявлених у розрахунку сум заборгованості щодо повної вартості кредиту, зокрема, відсотків за користування кредитом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Проте, у заяві від 17 червня 2008 року позичальника ОСОБА_1 , крім особистих даних, зазначено, що він оформив кредитку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 1200,00 грн., який в подальшому був збільшений до 6000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць (30,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (т.1 а.с.10).

Крім того, доданою до позову довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що також підписана ОСОБА_1 17 червня 2008 року якою, зокрема, встановлена базова процентна ставка 2,5% в місяць, розмір щомісячних платежів та строк внесення щомісячних платежів (т.1 а. с. 11).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що заявою від 17 червня 2008 року та зазначеною довідкою від 17 червня 2008 року, які підписані ОСОБА_1 , визначено розмір базового відсотка за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць, тому вони підлягають стягненню з відповідача, що не врахував суд першої інстанції.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц.

Вирішуючи питання про стягнення відсотків за користування кредитом апеляційний суд виходить з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В кредитному договорі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії кредитної картки 10.2015, а тому кінцевим терміном повернення кредиту є 31 жовтня 2015 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором, зокрема, відсотки за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 с. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05 грудня 2019 року у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18).

Таким чином, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом, припинилося зі спливом строку кредитування 31 жовтня 2015 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01 листопада 2015 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування.

Тому, відсотки за користування кредитом підлягають стягненню за період з 17 червня 2008 року по 01 листопада 2015 року.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, вбачається, що Банк неодноразово збільшував процентну ставку за кредитом, а саме з 01 вересня 2014 року до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних.

Тобто, позивачем нараховувались відсотки, як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, що не було узгоджено із ОСОБА_1 , тому стягненню може підлягати заборгованість по відсотком виходячи лише із 30 % річних (як зазначено 2,5 % на місяць на залишок заборгованості).

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній в постанові № 242/2543/16-ц від 18 вересня 2019 року.

Отже, за період з 17 червня 2008 року по 29 серпня 2014 року розмір нарахованих відстоків становить 4210,22 грн.

Згідно наданого Банком розрахунком, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2015 року становить 425 днів. Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 вересня 2014 року (день підвищення процентної ставки) склала 5919,28 грн.

Отже, розмір заборгованості за відсотками за вказаний період складає 2096,41 грн (5919,28 х 30%):360)х425).

Таким чином, за період з 17 червня 2008 року по 31 жовтня 2015 року загальна заборгованість за відсотками склала 6306,63 грн (4210,22 грн+2096,41 грн).

Щодо позовної давності, то апеляційний суд, враховуючи, що термін дії картки встановлений до 31 жовтня 2015 року, а позов поданий 28 травня 2018 року, погоджується із висновком суду першої інстанції, що Банком не пропущений строк позовної давності у даних правовідносинах.

При цьому, доводи скаржника відносно того, що суд першої інстанції мав застосувати до даних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України, не заслуговують на увагу, адже вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Посилання скаржника на правові позиції Верхового Суду, викладені в постановах від 28 березня 2019 (справа №428/2873/17) та від 08 липня 2019 (справа №923/760/18), не є підставою для задоволення позову, оскільки виходячи із ч. 4 ст. 263 ЦПК України та мінливість судової практики із даного типу спірних правовідносин, суд застосовує останню правову позицію Верховного Суду та надає перевагу правовим позиціям його Великої Палати. Такий підхід дозволяє дійти усталеності, єдності та передбачуваності судової практики, що відноситься до реалізації принципу верховенства права у вирішенні судами спорів.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. ч. 2 - 3 ст. 367 ЦПК України).

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду, яким дана належна оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує повністю або частково та ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, частковість задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги (на 10,45 %), із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 184,13 грн та за подачу апеляційної скарги 276,19 грн, що в сумі становить 460,32 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року в оскаржуваній частині щодо відмови в стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом та в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 6306,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 460,32 грн.

В решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов