ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №583/2591/20

Номер провадження 22-ц/816/2218/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Скульського Сергія Івановича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складено 14 вересня 2020 року,-

в с т а н о в и в :

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 107400 грн на підставі п.п. 3 договору про намір купівлі-продажу квартири від 04 червня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 червня 2020 року з відповідачем було укладено договір про наміри купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , при підписання якого відповідачу передано забезпечувальний платіж у розмірі 53700 грн, які ураховувались у вартість відчужуваного майна. Ця сума призначалась для оплати заборгованості за комунальні послуги, витрат на оформлення та приведення у відповідність документів на квартиру, зняття з реєстраційного обліку осіб, що можуть бути зареєстровані в квартирі, а також оплати витрат та зборів щодо припинення обтяжень відчужуваного майна. Також сторони домовились, що договір купівлі-продажу квартири має бути укладений не пізніше 10 серпня 2020 року, проте 22 червня 2020 року відповідач продав свою квартиру іншій особі. Оскільки відповідач порушив умови попереднього договору, не повернув забезпечувальний платіж у двократному розмірі згідно умов договору, тому позивач просив стягнути 107400 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53700 грн.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4822,20 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Скульський С.І.посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції про нікчемність договору про наміри купівлі-продажу квартири, оскільки, текст договору запропонував відповідач та підписав його, а відтак відсутність нотаріального посвідчення такого договору є формальністю. Крім того, відповідачу був сплачений не аванс, а завдаток, що прямо було передбачено у договорі.

У відзив на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 2019 року належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 11).

04 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про наміри купівлі-продажу квартири (попередній договір), за умовами якої продавець ОСОБА_2 має намір продати ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 2617875 грн, еквівалентних 97500 доларів США.

У пункті 3.3 вказаного договору зазначено, що сторони досягли згоди про те, що договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості має бути укладений між продавцем та покупцем не пізніше 17.00 години 10 серпня 2020 року в офісі приватного нотаріуса Костіної Ю.С. Харківського міського нотаріального округу, який розташований за адресою: м. Харків вул. Бакуліна 9/13.

На підставі п. 5.1 договору від 04 червня 2020 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав забезпечувальний платіж у розмірі 53700 грн., що є еквівалентом 2000 доларів США, які мали бути враховані у вартість відчуженого майна при укладанні договору купівлі-продажу квартири між продавцем та покупцем.

Згідно з п. 5.3 договору від 04 червня 2020 року у разі відмови ОСОБА_2 від укладання договору купівлі-продажу, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу або інших документів, невиконання умов п. 3, п. 4.1 договору, неприбуття його до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу, невиконання умов, та за наявності інших обставин, внаслідок яких договір купівлі-продажу квартири не буде укладений з вини ОСОБА_2 , він має повернути ОСОБА_1 забезпечувальний платіж у двократному розмірі (а.с. 4-5).

Договір купівлі-продажу квартири у визначений сторонами строк, тобто до 10 серпня 2020 року, укладено не було.

22 червня 2020 року відповідач продав квартиру іншій особі (а.с. 10).

24 червня 2020 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення забезпечувального платежу у двократному розмірі (а.с. 13), яка відповідачем була отримана 04 липня 2020 року (а.с. 14), проте не виконана.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що договір від 04 червня 2020 року за своєю правовою природою є попереднім договором, який у порушення вимог ст. 635 ЦК України сторонами не був нотаріально посвідчений. Також суд вважав, що оскільки договір

купівлі-продажу квартири так і не був укладений, тому отримана відповідачем грошова сума у розмірі 53700 грн підлягає поверненню позивачу як аванс, а не як завдаток. Таким чином, суд відмовив у стягненні вказаної суми у подвійному розмірі.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції повністю погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку; (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Ураховуючи вказані вище норми права, а також те, що укладений між сторонами 04 червня 2020 року договір про наміри купівлі-продажу квартири (попередній договір) нотаріально не посвідчувався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний попередній договір є нікчемним, оскільки сторонами не додержано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 53700 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а умова договору про наміри купівлі-продажу квартири (попередній договір) від 04 червня 2020 року про повернення забезпечувального платежу у двократному розмірі у випадку не укладення договору купівлі-продажу - є нікчемною.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають

застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скульського Сергія Івановича залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І.Криворотенко

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук