Справа № 428/8597/18
Провадження № 2/428/1175/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.03.2016 відповідач ОСОБА_2 взяв у нього у борг 259870 грн. 52 коп., що у доларовому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на 15.03.2016 року складало 9800,00 доларів США. При цьому була складена розписка підписана ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язаний повернути суму боргу до 01.01.2017 року, а в разі прострочення зобов`язаний виплатити позивачу суму боргу з урахуванням 30 % річних та індексу інфляції. Однак відповідач свої зобов`язання згідно з договором не виконав, у вказаний в борговій розписці строк борг не повернув. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 388 506, 43 грн., яка складається з суми боргу у розмірі 259 870, 52 грн., 30 % річних, що становить на 01.07.2018 року 128 635, 90 грн., а також судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у судовому засіданні 03.07.2020 надавав суду пояснення, у яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов завдовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи та просив відкласти судовий розгляд на лютий 2021 року, у зв`язку з тим, що відповідач має бажання прибути у судове засідання, але не має такої можливості, оскільки проживає у м. Кадіївка, а сполучення з тимчасово окупованою територією на час проведення карантинних заходів у країні обмежено. У судовому засіданні 03.07.2020 надавав суду пояснення, у яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У судовому засіданні 03.07.2020 надавав суду пояснення, у яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, ураховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , адже його інтереси представлені двома професійними адвокатами, які приймали участь у розгляді справи по суті та надали свої пояснення по суті позову, а тому відкладати судовий розгляд на лютий 2021 року суд вважає не розумним.

Заслухавши позивача та представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 15.03.2016 року ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Стахановським МВ УМВС України в Луганській області 26.04.2000 року, взяв в борг у ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 259 870 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 52 коп., що складає 9800,00 (дев`ять тисяч вісімсот доларів США) по курсу НБУ на 15.03.2016 року, які зобов`язався повернути до 01 січня 2017 року. У разі прострочення зобов`язався виплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням 30 % річних та індексу інфляції.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші у сумі 259 870, 52 грн., які він передав відповідачу у власність відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи, а саме з розписки від 15.03.2016 року, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні правовідносини, які випливають із договору позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 259 870, 52 грн. та зобов`язався повернути до 01.01.2017 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем видано вищевказану розписку від 15.03.2016 року, яка посвідчує передання йому позивачем визначеної грошової суми.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув.

За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 згідно з договором позики від 15.03.2016 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 30 % річних, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

В даному випадку сторонами у договорі позики встановлено, що у разі прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, він буде зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 30 % річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 30 % річних, що станом на 01.07.2018 року за підрахунками позивача становить 128 635, 90 грн.

Однак суд вважає, що розрахунок 30 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, здійснений позивачем, не може бути прийнятий судом до уваги, адже здійснений помилково.

Розрахунок відсотків річних виконується за формулою: сума санкції = С х Z х Д / 365 / 100, де С сума заборгованості, Z відсоток річних, зазначений у договорі, а Д кількість днів прострочення. Таким чином, розрахунок 30 % річних, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 повинен бути наступним: 259 870, 52 грн. х 30 % х 547 / 365 / 100 = 116 834 грн. 94 коп.

За таких обставин, ураховуючи прострочення відповідачем повернення позивачу грошових коштів за договором позики, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 30 % річних від простроченої суми боргу 259 870, 52 грн., що складає 116 834, 94 грн. за період прострочення з 01.01.2017 року по 01.07.2018 року (547 днів), у зв`язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 31.07.2018 року про сплату судового збору в сумі 3 885, 06 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 767, 34 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 259 870 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 52 коп. та 30 % річних від простроченої суми у розмірі 116 834 (сто шістнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 94 коп., а усього 376 705 (триста сімдесят шість тисяч сімсот п`ять) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 3 767 (три тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 34 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 26.04.2000 Стахановським МВ УМВС України в Луганській області.

Повне рішення складено 27.11.2020 року.

Суддя І. С. Посохов