ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/710/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/62/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника відповідача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року, постановлену суддею Черніцькою І.М., у цивільній справі № 607/710/15-ц про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року в справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до нього про визнання договору недійсним. Як на підставу перегляду, посилався на існування істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не могли бути відомі йому на час розгляду справи, а зокрема, на отримання ним 22 жовтня 2019 року висновку судової психологічної експертизи за № 2082/19-26 від 10 жовтня 2019 року, проведеної експертом Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в рамках іншої цивільної справи за його позовом до ОСОБА_3 про тлумачення змісту правочину та визнання його недійсним. Зазначав, що вказаним висновком встановленні істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі, зокрема, те, що він ( ОСОБА_1 ) не отримував від ОСОБА_3 кошти у сумі 1 200 000 грн.; грошові зобов`язання у нього перед ОСОБА_3 відсутні; письмова розписка є фальшивою, оскільки грошові кошти не отримувались та свідки зазначені у ній не були присутні. Також, істотні для даної цивільної справи обставини, які не були встановлені Тернопільським міськрайонним додатково були встановлені й Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2019 в цивільній справі № 369/3340/16-ц, де Верховним судом звертається увага судів на те, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів, зробити відповідні висновки; правові підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відсутні за умови не зазначення у письмових документах про необхідність повернення грошових коштів та існування майнового, а не грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, відсутність грошового зобов`язання між ОСОБА_3 та ним виключала підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року вказану заяву на стадії вирішення питання про відкриття провадження залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, всебічного з`ясування фактичних обставини справи, дослідження наявних в матеріалах справи доказів і без надання їм належної оцінки та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду про залишення його заяви без розгляду з огляду на те, що передбачений законом строк звернення з даною заявою не підлягає поновленню.

На думку апелянта, строк, протягом якого особа може звернутись до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може буди перерваним, зокрема зверненням із касаційною скаргою. У зв`язку з поданням ним касаційної скарги на рішення суду, що підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, вважає, що відлік строку для подання заяви про перегляд рішення суду від 18 червня 2015 року був перерваний, а новим початком відліку такого строку є 29 червня 2017 року дата прийняття Верховним Судом України свого рішення, яким рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2015 року були залишені без змін.

Відзив від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши законність оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 1 200 000 грн. та 114 114 грн. 91 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2015 року по 03.03.2015 року. У задоволені решти вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишено без задоволення (т. 2 а.с. 6).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року залишено без змін (т. 1 а.с. 187).

За ч. 1 ст. 223 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення даних судових рішень) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України (в редакції на час постановлення даних судових рішень) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Отже, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року набрало законної сили в день винесення ухвали апеляційного суду 16 вересня 2015 року.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було видано виконавчий лист (т. 1 а.с. 190).

Згідно вимог ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова, ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано - з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною 3 ст. 424 ЦПК України передбачено, що строки визначені частиною другою цієї статті, не можуть бути поновлені.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено встановлений законом трирічний строк на звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, який не підлягає поновленню.

Колегія суддів погоджується з висновком Тернопільського міськрайонного суду в частині відсутності передбачених законом підстав для поновлення заявнику строку звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року набрало законної сили 16 вересня 2015 року, а трирічний строк на подання заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами закінчився 16 вересня 2018 року, в той час як ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою лише 04 листопада 2019 року, після спливу трирічного строку, який поновленню не підлягає.

При цьому, доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом переривання строку строку для звернення з відповідною заявою внаслідок подання позивачем касаційної скарги на рішення судів попередніх інстанції у даній справі та ухвалення Вищим Спеціалізованим судом з розгляду кримінальних і цивільних справ, як судом касаційної інстанції, кінцевого рішення 29.06.2017 року, яким рішення попередніх судів залишено без змін, і з дати ухвалення якого, на думку представника заявника, слід рахувати початок відліку строку для звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що прямо суперечать вимогам п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 423 ЦПК України, зміст яких свідчить про те, що даний строк є присічним і поновленню не підлягає.

Крім цього, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»). Аналогічний висновок міститься в рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України».

Разом з тим з висновком суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для залишення у зв`язку з вищевказаними обставинами заяви ОСОБА_1 без розгляду, колегія суддів погодитися не може в зв`язку з тим, що такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону.

Залишаючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без розгляду, суд першої інстанції не врахував положень глави 3 ЦПК України, що регулює порядок перегляду рішення на нововиявленими або виключними обставинами.

Так у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 427 ЦПК України, суддя, визначений у порядку , встановленому ст. 33 цього Кодексу, протягом п`яти днів після надходження заяви до суду перевіряє її на відповідність вимогам ст. 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

В той час статтею 426 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Таким чином, аналізуючи в системному взаємозв`язку вимоги статтей 426, 427 ЦПК України й враховуючи відсутність передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для поновлення строку для звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, слід дійти висновку, що процесуальним документом, який повинен бути прийнятим судом за результатом вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі за відповідною заявою, на думку колегії суддів, є ухвала про відмову у відкритті провадження за вищевказаною заявою, а не ухвала про залишення такої заяви без розгляду з посиланням на вимоги ст. 126 ЦПК України, як помилково вважав суд першої інстанції. При цьому вказаний висновок колегія суддів пов`язує й з тим, що оскільки за результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами може бути прийнято рішення про скасування попереднього рішення в справі та ухвалення нового (п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК), то за своєю суттю така заява прирівнюється до позовної, а залишення останньої без розгляду має місце лише з підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України, перелік яких вичерпним.

За вказаних обставин, оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, не може вважатися законною.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 374 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення судом норм процесуального права.

Враховуючи те, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року постановлена з порушенням вимог ст.ст. 257, 427 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволенню, а відповідна оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи направити для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; ст. 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п.6; 379 ч.1 п.4; ст. 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 2, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року скасувати, а справу направити до Тернопільського міськрайонного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийнняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 11 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді