Справа № 161/7562/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/330/20 Категорія: 44 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Грушицької Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що постановою Луцького міськрайонного суду від 05 травня 2015 року у справі №161/2604/15-а визнано протиправними дії УПФУ в м. Луцьку Волинської області щодо невиплати йому наукової пенсії відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24 грудня 2001 року по 28 серпня 2002 року. Зобов`язано УПФУ в м. Луцьку Волинської області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24.12.2001 по 28.08.2002, з урахуванням виплачених сум.

Виконуючи вказану постанову суду, посадовою особою УПФУ в м. Луцьку Волинської області неправильно здійснено перерахунок пенсії з пенсії розміром 160,65 грн. (невідомого походження). Посадовою особою УПФУ в м. Луцьку Волинської області не перераховано наукову пенсію з середньомісячного заробітку, узятого за період праці з 01.01.2000 по 31.12.2001, що становить 441,27 грн., а пенсія з цього заробітку становить 353,01 грн. та не виплачено її з 24.12.2001 по 28.08.2002 з урахуванням виплачених сум. Також не нараховано компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 24.12.2001 по 01.10.2017, обчисленої за ст. 625 ЦК України, як це передбачено ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а його неодноразові звернення щодо виконання судового рішення від 05.05.2015 залишилися без розгляду.

Таким незаконним рішенням посадової особи УПФУ в м. Луцьку Волинської області йому завдано майнову шкоду у розмірі 28479 грн. 81 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення, а справу направити для розгляду до суду першої.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, яке реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на підставі постанови КМУ №628 від 22.08.2018 (а.с.95-104), де на даний час перебуває на обліку і отримує пенсію за віком, яка призначена йому відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Луцького міськрайонного суду від 05.05.2015 у справі №161/2604/15-а (провадження №2-а/161/137/15) визнано протиправними дії УПФУ в м. Луцьку Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1 наукової пенсії відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24 грудня 2001 року по 28 серпня 2002 року. Зобов`язано УПФУ в м. Луцьку Волинської області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24.12.2001 по 28.08.2002, з урахуванням виплачених сум (а.с.15-16).

Згідно довідки Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 09.11.2017 виконана постанова суду від 05.05.2015 у вересні 2015 року шляхом проведення доплати у розмірі 197,55 грн., нарахованої згідно виконавчого листа №2-а/161/137/15 від 28.07.2015 (а.с.5).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 11.11.2015 закінчено виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, у зв`язку із виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с.121).

Вказана постанова державного виконавця не скасована і на даний час.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність» пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Порядок здійснення такої компенсації визначено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Судом установлено, що позивачем не визнавалися протиправними дії чи бездіяльність відповідача щодо порушення вимог Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність» та вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо неправильно здійсненого на його думку перерахунку пенсії за період з 24.12.2001 по 28.08.2002, а також щодо не нарахування та не виплати йому компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 24.12.2001 по 01.10.2017.

Отже, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неправильно здійсненого перерахунку пенсії за період з 24.12.2001 по 28.08.2002, а також щодо не нарахування та не виплати йому компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 24.12.2001 по 01.10.2017.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому майнової шкоди протиправними діями чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача та завданою майновою шкодою, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів наявності підстав для відшкодування йому майнової шкоди, що є його процесуальним обов`язком в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що справу розглянуто неповноважним судом, оскільки Верховним Судом скасовано постановлену під головуванням цього ж судді у цій же справі ухвалу від 11.06.2018 - відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що дана цивільна справа розглянута повноважним складом суду, оскільки головуючому судді не скасовувалися у цій справі ні рішення суду, ні ухвала про закриття провадження у справі.

Посилання представника відповідача про те, що даний спір є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства - відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

По справі встановлено, що предметом спору є відшкодування майнової шкоди, завданої противоправною бездіяльністю відповідача, а не оскарження дій відповідача як суб`єкта владних повноважень, тому даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові із заявлених позивачем підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді