Провадження № 2/201/941/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 1-3).

Ухвалою судді від 20.12.2019р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 25-26).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебуває з ОСОБА_2 з 30.05.2017р. у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені з липня 2018 року, відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Дитина мешкає з позивачкою, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач працює адміністратором знімальної площадки телевізійних проектів на замовлення телеканалів України, кінопроектів, має мінливий дохід від 20 000 грн. до 25 000 грн. на місяць, але на утримання дитини матеріальної допомоги не надає з березня 2019 року, хоча раніше сплачував від 5000 грн. до 7000 грн. на місяць. Відповідач не має іншої родини, не має на утриманні інших осіб.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 180, 181 СК України просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти щомісячно на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі розмірі 5 000,00 грн., нарахувавши їх з 01.03.2019р.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Поштою 18.02.2020р. до суду представник відповідача адвокат Кульчицький О.С. (діє на підставі ордеру від 12.02.2020р. а.с. 54) надав відзив на позовну заяву (а.с. 48-53), у якому зазначив, що шлюбні відносини з позивачкою припинені у листопаді 2018 року, між подружжям не було домовленості про добровільну сплату відповідачем аліментів в розмірі від 5000 грн. до 7000 грн. на місяць, докази цього відсутні. Кошти, які перераховувалися під час спільного проживання не були аліментами, тому що подружжя проживали разом. Надані позивачкою виписки з банку не доводять, що відповідач перераховував кошти на утримання дитини, адже не мають відповідного призначення платежу. Крім того, позивачка не вказала про наявність кредиту у розмірі 21 000 грн., отриманого у шлюбі, натомість відповідач поповнював банківський рахунок позивача саме з метою погашення спільного кредиту.

Вказує, що відповідач не має указаного позивачкою заробітку у розмірі 20 000-25 000 грн., він має дохід в розмірі 2000 грн. на місяць, тому заявлена сума аліментів є для нього є завеликою, він може сплачувати лише 1000 грн.

Розмір витрат на дитину позивачка не узгоджувала з відповідачем, у то відвідування дитиною приватного садка, інших платних занять, доказів сплати за ці послуги не надала. Також заперечував проти стягнення аліментів за минулий час, оскільки позивачкою не доведено вжиття заходів щодо їх одержання й ухилення відповідача від їх сплати.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн

Позивачка надала відповідь на відзив (а.с. 79-61), у якій зауважила, що сторони фактично проживали разом до липня 2018 року, що підтверджується довідкою з місця проживання з ОСББ «Зоряна Вежа» № 104 від 17.04.2020р., у який вказано, що сторони мешкали разом до 12.07.2018р. Заперечувала, що відповідач сплачував кошти на погашення кредиту, адже згідно квитанцією № 4AAG34HD6ABIE1J1 від 12.03.2020р. ПриватБанку, кредитний ліміт збільшений до 21 000 грн. 11.12.2018р., а тому відповідач не міг у липні - жовтні 2018 року сплачувати кредит, який був наданий в грудні 2018 року, що доводить, на думку позивачки, перерахування коштів на утримання малолітньої доньки за попередньою домовленістю. Також не погодилася із доводами відповідача про необґрунтованість і недоведеність витрат на розвиток дитини. Наполягає на стягненні аліментів з 1 березня 2019 року, адже з березня 2019 року відповідач не надає матеріальної допомоги.

Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 67, 78).

З урахуванням заяв сторін, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 17).

Дитина мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , що відповідачем не заперечується у відзиві та підтверджено іншими матеріалами справи, у т.ч. актом обстеження умов проживання від 15.10.2019р. (а.с. 22).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;

Як видно з матеріалів справи, відповідач є працездатним, має мінливий нестабільний дохід. Як видно з довідки про доходи ТОВ «Фільмстрім» від 05.02.2020р., в період з 26.12.2019р. по 01.02.2020р. працював на підставі цивільно-правового договору віл 26.12.2019р. на проекті, отримав 1 610,00 грн. (а.с. 53).

При розгляді справи судом проаналізовані відзив і відповідь на відзив сторін щодо сплати коштів на утримання дитини банківську картку позивачки в сумах від 5000 грн. до 7000,00 грн., і зазначає, що матеріальне забезпечення (яке відповідач здійснював час від часу та в розмірах на власний розсуд) по відношенню до його дитини, яка перебуває на утриманні позивачки, є обов`язком, а не правом відповідача, а регулярне отримання аліментів є гарантованим правом позивачки, відтак суд не може відмовити в задоволенні позову лише з цих підстав.

Позивачка має право отримувати регулярно суми аліментів у чітко встановленому розмірі, розраховуючи свій бюджет, як на суму аліментів, так і на дату їх надходження.

Доводи позивачки про можливість відповідача сплачувати більшу суму не підтверджені належними і допустимими доказами.

Варто в цьому аспекті вказати, що посилання позивачки на те, що відповідач раніше сплачував кошти на утримання дитини у відповідному розмірі не єдиною та безумовною підставою для стягнення й сум аліментів у такому ж розмірі, оскільки суд оцінює матеріальний стан сторін щодо можливості сплачувати аліменти (а не додаткові витрати на дитину), з урахуванням правил ст. 182 СК України. Слід звернути увагу на те, що стягнення аліментів на утримання дітей за цим рішенням з відповідача буде відбуватися з дня пред`явлення позову, отже допомога дитині (грошима, речами, подарунками, одягом та ін.), яку відповідач здійснював раніше, для правильного вирішення спору значення не має. Так само й немає значення обставина спільного або ж роздільного мешкання сторін, адже при вирішенні спору суд перш за все враховує інтереси дитини, на захист прав якої поданий цей позов.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому вона не позбавлена у праві звернутися до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину.

Також при прийнятті даного рішення судом враховано положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дітей, як і відповідач. Виходячи із засад рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд зауважує на тому, що позивачка також на рівні з відповідачем має утримувати своїх дітей, у зв`язку із чим має підтвердити належними доказами фактичні витрати на їх утримання, однак на підтвердження витрат на утримання дитини нею надані лише квитанції про оплату дитячого садка «ДжастКидз» в сумі 2 520,00 грн. щомісячно й довідку ГО «Дніпропетровська міська федерація традиційного ушу» в сумі 800,00 грн. щомісячно (всього 3320 грн.) (а.с. 86-89). Решта суми орієнтованих щомісячних витрат на утримання дитини в загальній сумі 5 000,00 грн. належними і допустимими доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачка не надала суду доказів, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача з 01.03.2019р., але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому аліменти позивачці присуджуються на загальних підставах з дня пред`явлення позову.

За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років на 2020 рік встановлено у вищезазначених розмірах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача у визнаній ним сумі аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в розмірі по 1 000 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дітей ОСОБА_1 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 19.12.2019р.

Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6-ти років, який на у 2020р. складає: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Отже, сума, яка дорівнює 1 000 грн., не буде меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму протягом усього 2020 року.

Варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, які передбачені цим кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2019 рік (на момент подачі позову). На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття в розмірі 1 000 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення дня пред`явлення позову, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Наумова О.С.