Ухвала

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 2-9508/11

провадження № 61-16083св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Європа Електронікс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року у складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Іванової І. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Експобанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестал» (далі - ТОВ «Інвестал»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Європа Електронікс» (далі - ТОВ «Європа Електронікс»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2012 року у справі № 2-9508/11 задоволено позов ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Інвестал», третя особа - ТОВ «Європа Електронікс», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Інвестал» на користь Банку заборгованість за договором кредитної лінії від 04 липня 2008 року № ФКЛ -07/08 в розмірі 5 278 148,33 та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн. Вказувала, що станом на даний час вона є боржником за виконавчим листом від 07 листопада 2013 року

№ 2-9508/11 у виконавчому провадженні № 48786834 від 23 вересня 2015 року про солідарне стягнення боргу разом із ОСОБА_2 за договором кредитної лінії від 04 липня 2008 року. Проте, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року було визнано недійсним договір поруки від 04 липня

2008 року, що підписаний від імені ОСОБА_3 , за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредитної лінії від 04 липня 2008 року. Отже, на її думку, вона неповинна виконувати жодних зобов`язань за договором кредитної лінії від

04 липня 2008 року № ФКЛ -07/08, оскільки її порука за цим договором визнана судовим рішенням припиненою, тому виданий судом виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню в частині солідарного стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, як з поручителя.

У зв`язку з викладеним просила визнати виконавчий лист № 2-9508/11, виданий

07 листопада 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 липня

2019 року, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано частково таким, що не підлягає виконанню, виданий 07 листопада 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва виконавчий лист від 11 квітня 2013 року У справі № 2-9508/11, а саме в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» за договором кредитної лінії від 04 липня 2008 року № ФКЛ-07/08 в розмірі 5 278 148,33 грн та судових витрат в розмірі 606,66 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки договір поруки від 04 липня 2008 року, укладений від імені ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Експобанк», визнано недійсним з підстав його непідписання ОСОБА_1 , то у останньої за цим договором не виникло жодних прав та обов`язків, в тому числі обов`язку відповідати перед Банком за невиконання позичальником ОСОБА_2 умов договору кредитної лінії від 04 липня 2008 року № ФКЛ-07/08 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним в межах виконавчого провадження щодо стягнення з неї такої заборгованості.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «КБ «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від

25 липня 2019 року.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами не було встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Вказують, що рішення суду, яким стягнуто з заявника в солідарному порядку кредитну заборгованість станом на час прийняття оскаржуваних судових рішень є чинним та в судовому порядку не скасоване, тому є обов`язковим для виконання. Зазначає, що суди обох інстанцій залишили поза увагою ту обставину, що норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не можуть застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. На їх думку, визнання договору поруки недійсним не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки з урахуванням положень частини п`ятої статті 11 ЦК України, обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором у поручителя, як солідарного боржника, виник не лише на підставі договору поруки, але й на підставі судового рішення, яке не скасоване та досить тривалий час не виконується боржниками. Звертають увагу також на ту обставину, що суди обох інстанцій залишили поза увагою правові висновки Верховного Суду України щодо вирішення аналогічних справ, на які вони неодноразово звертали увагу суддів. Також вказують, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено інший спосіб захисту прав заявника, зокрема це безпосереднє звернення до органів виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження. На їх думку, суди не надали належної правової оцінки виниклим у справі правовідносинам, у зв`язку з чим ухвалили судові рішення, якими порушуються права та законні інтереси Банку та фактично позбавляють його можливості примусово виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ «КБ «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк», вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки вони ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Зокрема звертає увагу суду на те, що Банк намагається ввести суд в оману використовуючи в касаційній скарзі такі слова: «договір поруки припинено» та посилання на статтю

559 ЦК України, оскільки рішенням суду від 07 травня 2018 року, яке набрало законної сили, договір поруки було визнано недійсним, з тих підстав, що вона ніколи вказаний договір не підписувала. Також зазначає, що вона не може звернутися до органів виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження, оскільки у нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено жодного способу захисту її прав від неправомірних дій Банку, як і не має в ньому й такої підстави, закінчення виконавчого провадження, як визнання недійсним договору поруки.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню зазначена у пункті 25 частини першої статті 353 ЦПК України та, виходячи з положень пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не підлягає касаційному оскарженню, а касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк»підлягає закриттю.

Помилкове зазначення апеляційного суду про можливість оскарження судового рішення в касаційному порядку до Верховного Суду не змінює порядку передбаченого законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті термін «судом, встановленим законом», у Верховного Суду відсутні повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у вищевказаній справі відкрито помилково, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, а тому касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтями 260, 400, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 рокуу справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестал», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Європа Електронікс», про стягнення заборгованості за кредитним договором- закрити.

Ухвала суду касаційної інстанціїнабирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш С. Ю. Мартєв Є. В. Петров С. П. Штелик