Справа №751/6024/19
Провадження №2/751/198/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

позивача та його представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 22.08.2019 звернувся до суду з позовом, уточнивши який ( а.с. 42), просить стягнути з ОСОБА_4 проценти за користування його коштами за період з 13.06.2013 по 20.08.2019 в сумі 16603 грн. 05 коп.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.06.2014 з відповідача на його користь було стягнуто 18002 грн. 37 коп. у відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Відповідач вказане рішення не виконав. Вважає, що відповідач безпідставно продовжує користуватись коштами, які належать йому згідно рішення суду. Відповідно до ст.ст. 536, 1214 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_4 проценти із розрахунку облікової ставки НБУ (ст.. 1048 ЦК України) за користування його коштами за період з 13.06.2013 по 20.08.2019 в сумі 16603 грн. 05 коп.

Ухвалою судді від 19.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що з виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.06.2014 відкрито виконавче провадження та з заробітної плати відповідача стягуються кожного місяця грошові кошти, що не було враховано позивачем у розрахунку. Крім того, вказав на безпідставне посилання позивача на ст.ст. 536, 1214 ЦК України, оскільки відповідач жодним чином не набував та не отримував грошових коштів, які б належали позивачу. Вважає, що позивач як стягувач у виконавчому провадженні має діяти виключно в рамках ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.06.2014 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18002,37 (вісімнадцять тисяч дві) гривні 37 копійок у відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП ( а.с. 5-7).

Позивач стверджує, що до цього часу вказане рішення суду не виконано.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області від 22.08.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 18002,37 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженому в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника до такої сплати.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу 1 книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс19).

В той же час, ст. 1048 ЦК України врегульовані відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу ч. 2 ст. 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами ст. 1048 ЦК.

Отже, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх (деліктні зобов`язання), регулюються саме ст. 625 ЦК України, яка визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Оскільки позивач ставить вимогу про стягнення процентів у зв`язку з безпідставним користуванням його коштами, внаслідок порушення позадоговірного грошового зобов`язання, що виникло відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.06.2014 (деліктне зобов`язання), тобто у зв`язку з неправомірною поведінкою боржника, в той час як норми ст. 1048 ЦК застосовуються у випадку правомірної поведінки (договірні правовідносини), підстави для застосовування до спірних відносин положень ст. 1048 ЦК України відсутні.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18).

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі вище викладеного, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, та враховуючи, що відповідачем було порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.06.2014, суд не знаходить підстав для застосовування до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.02.2020.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко