Провадження № 2/344/1080/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керхер" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керхер" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначила, що у період з 08.08.2017 року по 30.05.2019 року працювала на посаді адміністратора в відділі «Керхер Центр Івано-Франківськ» товариства з обмеженою відповідальність «Керхер». Звільнена з роботи за згодою сторін 30.05.2019 року, наказ № 41-к від 22.05.2019 року. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, працівниками бухгалтерії товариства їй повністю не виплачені в день звільнення всі суми, що належали їй від товариства. Кінцевий розрахунок був проведений в серпні 2019 року шляхом перерахування на її картковий рахунок в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 6819,96 грн., що підтверджується також історією по картковому рахунку ОСОБА_1 з 01.08.2019 по 10.09.2019, з якого видно, що 14.08.2019 було проведено транзакцію - інший платіж на зарплатну картку в розмірі 6750,26 грн. З цього приводу вона в серпні 2019 року письмово звернулась до Управління Держпраці в Київській області та отримала листа про розгляд її звернення та направлення вимоги до ТОВ «Керхер» виплатити їй розрахункові кошти при звільненні. Відповідно до наказу від 22.05.2019 № 41-к про звільнення її з роботи за згодою сторін, було передбачено також виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за 16 днів в розмірі 8248,48 грн., яка була їй виплачена. В день звільнення ТзОВ «Керхер» не повідомило її про нараховані суми, що належать їй від підприємства та не здійснило повну їх виплату. Як видно з розрахункового листа ТОВ «Керхер» середньоденна зарплата ОСОБА_1 складала 515,53 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не проведено повний розрахунок з працівником в день звільнення з роботи, повний розрахунок був проведений через 76 днів з часу її звільнення, тому з відповідача підлягає до стягнення на її користь середній заробіток за це час, що складає 39180,28 грн. (515,53 грн.*76 днів). Внаслідок несвоєчасної виплати остаточного розрахунку при звільнені позивачу була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 1000 грн.

Представник відповідача ТОВ «Керхер» подав відзив на позовну заяву зазначивши, що 08.08.2017 року між сторонами було укладено трудовий договір відповідно до якого позивача прийнято на посаду адміністратора відділу «Керхер Центр м. Івано-Франківськ». Розмір окладу позивача згідно зі штатним розкладом становить щомісячно 7455,00 грн. З 02.01.2019 року посадовий оклад позивача становив 10500 грн. 14.05.2019 року позивачу виплачена частина заробітної плати та премії у розмірі 11046,21 грн. 16.05.2019 року позивачем подано відповідачу заяву про звільнення з займаної посади з 30.05.2019 року. Наказом № 41-К від 22.05.2019 року позивача звільнено з займаної посади з 30.05.2019 року за угодою сторін. З наказом та розрахунком за травень 2019 року позивач ознайомлена. Відповідно до п. 2 наказу 41-к від 22.05.2019 року та розрахункового листа за травень 2019 року в день звільнення проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 , виплачено компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, видано оформлену трудову книгу ОСОБА_1 під підпис у журналі про її отримання. Відповідно до розрахункового листа за травень 2019 року позивачу нараховано посадовий оклад в розмірі 10022,73 грн. у відповідності до кількості відпрацьованих днів (21 календарний день), місячна премія за травень в розмірі 8472,00 грн., компенсація за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8248,48 грн. Всього позивачу нараховано 26743,21 грн. та виплачено з урахуванням утриманих податків 21528,28 грн. 29.05.2019 року позивачу виплачено 10482,07 грн., що становить другу частину заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, місячну премію. Загальна сума, яка виплачена позивачу в травні 2019 року становить 21528,28 грн. Отже позивачем на дату звільнення було повністю проведено розрахунок. Позивач посилається на те, що з ним не було проведено повний розрахунок в день звільнення та зазначає, що остаточний розрахунок з нею проведено лише через 76 днів від дати звільнення. Але сума, яка була виплачена позивачеві в серпні 2019 року не являється складовою частиною заробітної плати, а є бонусами, які відповідач має право виплачувати працівникам за результатами роботи товариства за звітний період. Відповідно до п. 3.5 наказу № 5 додаток до наказу «Про облікову політику підприємства» від 01.01.2019 року, працівникам, які звільнились за власним бажанням або за згодою сторін, Товариство залишає за собою право провести виплату бонусів за результатами господарської діяльності Товариства за відповідний звітний відпрацьований період діяльності ТОВ «Керхер». Пунктом 3.7 наказу № 5 додаток до наказу «Про облікову політику підприємства» від 01.01.2019 року визначено, що бонуси працівникам виплачуються на підставі наказу директора товариства. Враховуючи викладене вище, виплата бонусів працівникам є правом відповідача, бонуси не включаються в структуру заробітної плати. Наказом № 26-П від 12.08.2019 року «Про виплату бонусів» визначено, що у зв`язку з високою ефективністю виконання поставлених задач, норм праці, якості виконаних робіт, досягнення фінансових показників діяльності товариства виплатити бонуси за перше півріччя 2019 року, згідно додатку № 1. Відповідно до даного наказу позивачу нараховано бонуси в розмірі 8472,00 грн., які були виплачені 14.08.2019 року з урахуванням утриманих податків в розмірі 6819,96 грн. Вважають, що позов ОСОБА_2 щодо стягнення з ТОВ «Керхер» - середнього заробітку за весь період заборгованості в розмірі 39180,28 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн. є безпідставним.

Позивач подала відповідь на відзив зазначивши, що аргументи відповідача, що бонуси не є складовою частиною зарплати є хибною. Як видно з тексту відзиву на позовну заяву ТОВ «Керхер» від 29.10.2019 року, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до наказу від 12.08.2019 № 26-П «Про виплату бонусів» нараховано бонуси в розмірі 8472 грн., які були виплачені 14.08.2019 року з урахуванням утриманих податків в розмірі 6819,96 грн. Таким чином, вважає, що виплачена їй сума 6819,96 грн. входить до структури заробітної плати, як це визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до п. 2.1 наказу № 5 додатку до наказу «Про облікову політику підприємства» від 01.01.2019 року ТОВ «Керхер» для розрахунку бонусів враховуються фінансові показники діяльності товариства щомісячно, щоквартально та щорічно. Отже, виходячи з щомісячних фінансових показників діяльності товариства, відповідач зобов`язаний був провести виплату всіх сум, що належать їй від підприємства в день звільнення.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав додаткові пояснення до позовної заяви та просив в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Керхер» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Керхер» та з 08.08.2017 року працювала на посаді адміністратора, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-10).

08.08.2017 року укладено строковий трудовий договір між ТОВ «Керхер» та ОСОБА_1 про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду адміністратора, відділ «Керхер Центр м. Івано-Франківськ» строком на шість місяців з 08.08.2017 року по 07.02.2018 року.

Згідно з пунктом 5.1 договору оплата праці працівника здійснюється шляхом виплати працівнику винагороди за виконання трудових обов`язків - заробітна плата, що складається з фіксованої частини (окладу).

Пунктом 5.6 договору передбачено, що визначена таким чином винагорода становить договірну оплату праці, виключаючи будь які інші елементи.

16.05.2019 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення її з займаної посади 30.05.2019 року за згодою сторін.

22.05.2019 року ТОВ «Керхер» видано Наказом № 41- к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », згідно з яким проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 , виплачено компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, видано оформлену трудову книжку ОСОБА_1 під підпис у журналі про її отримання.

30 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 було звільнено з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

З копії довідки № 5 від 25.09.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Керхер» з 08.08.2017 року по 29.05.2019 року за основним місцем роботи на посаді адміністратора. Заробітна плата за період з 08.08.2017 року по 29.05.2019 року склала 334285,95 грн. (а.с. 11).

Копія розрахункового листка за травень 2019 року підтверджує, що ОСОБА_1 за травень місяць 2019 року нараховано 26743,21 грн. (оклад по днях, премія, компенсація відпустки), утримано податків 5214,93 грн. Всього виплачено 21528,28 грн. (а.с. 12).

Копія розрахункового листка за червень 2019 року підтверджує, що ОСОБА_1 за червень місяць 2019 року нараховано 1909,09 грн. (премія), утримано податків 372,28 грн. Всього виплачено 1536,81 грн. (а.с. 12 зворот).

Наказом №5 Додаток до наказу «Про облікову політику підприємства» від 01.01.2019 року встановлено:

п.1.1 ТОВ «Керхер» має право, за показниками господарської діяльност,і нараховувати співробітникам бонуси;

п. 3.5 працівникам, які звільнилися за власним бажанням або за згодою сторін, Товариство залишає за собою право провести виплату бонусів за результатами господарської діяльності Товариства за відповідний звітний відпрацьований період діяльності ТОВ «Керхер».

Згідно копії наказу № 26-П від 12.08.2019 року «Про виплату бонусів» у зв`язку з високою ефективністю виконання поставлених задач, норм праці, якості виконаних робіт, виплатити бонус за перше півріччя 2019 року працівниками, згідно додатку № 1. Відповідно до Додатку № 1 до наказу № 26-П від 12.08.2019 року ОСОБА_1 визначено бонуси в розмірі 8472 грн.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати:

Основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язаці з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Керхер» проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 та виплата компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, про що свідчить розрахунковий листок за травень 2019 року, та не оспорюється позивачем.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Визначення терміну «заробітна плата» надано в Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 ( ратифікована Україною 30.06.1961), статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), статті 1 Закону України «Про оплату праці». Під заробітною платою, зокрема, розуміється будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При цьому, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використовуються у трудовому законодавстві, є рівнозначними в аспекті прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення в Європейській соціальній хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року (ратифікована Україною 14.09.2006), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Крім права на справедливу оплату праці законодавством визначено також мінімальні державні гарантії для працівників, які полягають у встановленні:

- норм оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо);

- гарантій для працівників (оплата щорічних відпусток та інших видів тощо).

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначив, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу та гарантовані державою виплати.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондується з обов`язком роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх.

Відповідно до статей 43, 55 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді.

Судом встановлено, що нарахування та виплата бонусів не передбачена трудовим договором, а є виключно правом, а не обов`язком підприємства.

Виплата бонусів відповідачу здійснювалась у відповідності до локальних нормативних актів, якими передбачено порядок виплати бонусів, і який не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням викладеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки нарахування позивачу бонусів здійснено на підставі наказу № 26-П від 12.08.2019 року, тобто вже після звільнення позивача з роботи та такі суми не відносяться до сум, що належали працівнику при звільненні від підприємства відповідно до ст.116 КзпП України. Порядок нарахування на виплати працівникам бонусів встановлений Наказом №5 Додаток до наказу «Про облікову політику підприємства» від 01.01.2019 року, відповідно до якого відповідачем за результатами роботи за перше півріччя 2019 року призначено виплату позивачу бонусів в розмірі 8472 грн. Позивача було звільнено до завершення 1-го півріччя 2019 року, а обов"язку щодо нарахування та виплати бонусів працівникам саме у день звільнення наказами товариства не передбачено, а навпаки передбачено, що працівникам, які звільнилися за власним бажанням або за згодою сторін, Товариство залишає за собою право провести виплату бонусів за результатами господарської діяльності Товариства за відповідний звітний відпрацьований період діяльності ТОВ «Керхер».

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки позивачем не доведено порушення її трудових прав, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 268, 273, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керхер" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2020 року