Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна як на частку в спільній сумісній власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що 27 квітня 1996 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 . Від шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У період шлюбу 29 жовтня 2008 року сторонами за спільні гроші була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,7 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2014 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаного вище нерухомого майна. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є їхні спільні діти. Вказану квартиру ОСОБА_1 вважає спільною сумісною власністю подружжя, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 27 квітня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, про що зроблено актовий запис № 146. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_1 .

В період шлюбу ОСОБА_3 придбав квартиру та згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6601, він є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,7 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м. Право власності на квартиру зареєстроване у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 30 жовтня 2008 року за № 15997.

Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 цього Кодексу.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2014 року, яке набрало законної сили 12.01.2015 року, шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 11.04.2019 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріусу звернулись його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також мати - ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_3 повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти визнання за його матір`ю права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі зазначеного, з урахуванням наданих позивачем доказів, які підтверджують придбання спірної квартири в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а також того, що відповідачем не заперечується вказаних фактів та повністю визнані позовні вимоги ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про їх законність та знаходить можливим визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 82, 89, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку нерухомого майна як на частку в спільній сумісній власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 68,7 кв.м., жилою площею 39,7 кв.м.

Повні анкетні дані учасників:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов