Справа № 573/2305/19
Номер провадження 2/573/66/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 949 гривень 39 копійок,
ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яка мотивована тим, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 133 від 01 липня 2017 року останній був прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду командира міномета взводу забезпечення навчального процесу батареї забезпечення навчального процесу відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України старшина ОСОБА_1 неодноразово порушував вимоги ст.ст. 11, 12, 13, 49, 24, 19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, а саме: непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, берегти державне майно. Одним із порушень є відсутність на військовій службі без поважних причин у зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення «Попередження про неповну службову відповідність». За виконання обов`язків 06 жовтня 2017 року в нетверезому стані відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 707-ОД від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю на підставі п.п. е п.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 6 даного наказу притягнуто до матеріальної відповідальності у сумі 2 445 грн 97 коп. згідно з п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державу, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 24 жовтня 2017 відповідач за систематичне порушення військової дисципліни був звільнений у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність), 24 жовтня 2017 року справи та посаду здав та вибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для зарахування на військовий облік. Пунктом 8 даного наказу визначено провести відрахування вартості обмундирування, обчислену пропорційно залишеному часу до кінця строку носіння. Як зазначає позивач, відповідно до довідки № 81, виданої начальником речової служби військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав речове майно, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 2445 грн 97 коп. Згідно з п.31.6 наказу Міністра Оборони України від 11 червня 2008 року № 260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, - командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння). Отже, старшину ОСОБА_1 повністю позбавлено премії за жовтень 2017 року, тому відрахування проведено у сумі 496 грн 39 коп. На теперішній час сума заборгованості становить 1 949 грн 39 коп., що підтверджується витягом з книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 за номенклатурою на 2017 рік № 346/3211, стор. 2. Посилаючись на положення ст. ст. 22 ч. 1, 177, 1166 ЦК України, ст.ст. 1, 2 ч.1, 3, 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року за № 232, позивач просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 невідшкодовану шкоду у сумі 1 949 грн 39 коп.

Ухвалою судді від 19 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 17-18).

Ухвалою судді від 22 січня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 24).

У судове засідання представник позивача не з`явився, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 надіслав електронною поштою письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 29).

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, причин неявки не повідомив (а. с. 26).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1949 гривень 39 копійок, слід закрити з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2017 року за № 133 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника центру від 30 червня 2017 року № 99-РС на вказану посаду, який прибув з військової частини - польова пошта НОМЕР_3 с. Старичі, з 01 липня 2017 року зараховано до списків особового складу частини, надано термін 3 календарних дні з 01 липня по 03 липня 2017 року для приймання справ та посади, а саме: за посадою командира міномета взводу забезпечення навчального процесу батареї забезпечення навчального процесу відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії (а. с. 7).

Відповідно до наказу № 237 від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 вважається таким, що 24 жовтня 2017 року справи та посаду здав та вибув до Білопільського РВК Сумської області для зарахування на військовий облік, зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення його виключено, премію та додаткову грошову винагороду за жовтень 2017 року йому не виплачено, проведено відрахування вартості обмундирування в сумі 2 445 грн 97 коп., обчисленої пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. Підстава: витяг з наказу командира військової частини від 24 жовтня 2017 року (а. с. 8).

Наказом № 707-02 від 18 жовтня 2017 року, винесеним за результатами службового розслідування за фактом виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані старшиною ОСОБА_1 , на останнього було накладено дисциплінарне стягнення «Звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» та його звільнено на підставі ч. 8 п. 1 п.п. «е» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», притягнуто до матеріальної відповідальності з утриманням вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, з урахуванням зносу та взаєморозрахунків у сумі 2 445 грн 97 коп. (а. с. 9-10).

Накази № 237 від 24 жовтня 2017 року та № 707-02 від 18 жовтня 2017 року не оскаржено, а отже вони є чинними і підлягають виконанню і з відповідача слід було утримувати визначену суму матеріальної шкоди.

Зокрема, частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відповідач, як військовослужбовець Збройних Сил України, в період проходження військової служби, відповідав за утримання в готовності до застосування та збереження державного майна, що довірене йому; його комплектність, наявність та якісний стан; недопущення випадків його псування та нестач; вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним його витрачанням, втратою, нестачею, псуванням і розкраданням.

На момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно з довідкою перерахування вартості за втрачене речове майно, строки носіння якого не закінчилися, № 81 від 18 жовтня 2017 року за старшиною ОСОБА_1 рахувалось речове майно на загальну суму 3 559 грн 61 коп., після взаєморозрахунку з вартістю неотриманого майна на суму 1 113 грн 64 коп. залишилися до стягнення кошти в розмірі 2 445 грн 97 коп. (а. с. 12).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з військової частини у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків (за службовою невідповідністю) військова частина зобов`язана утримати з останнього вартість предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися. Згідно з витягом з книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 949 грн 39 коп. (а. с. 11). Отже, розмір спричиненої відповідачем державі в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди становить 1 949 гривень 39 копійок.

Позивач - військова частина НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_1 проходив військову службу до дня виключення із списків особового складу, і яка проводила щомісячні утримання на забезпечення відповідача, заявила вимоги про стягнення на користь ВЧ НОМЕР_1 невідшкодовані витрати у сумі 1 949 грн. 39 коп.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) від 13 лютого 2019 року.
Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».
Підстав для відступу від вказаних правових позиції не вбачається.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, тому провадження у справі слід закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 949 гривень 39 копійок, закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання відповідної ухвали суду.

Суддя