ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 638/10349/19

провадження № 22-ц/818/1113/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 року в складі судді Семіряд І.В.,

у с т а н о в и в :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 7602622), яке видане 06 серпня 2013 року Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на двокімнатну кв. АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну кв. АДРЕСА_2 . Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Оргтехбуд», третя особа - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання дійсним та виконаним правочину про продаж матеріальних прав на об`єкт нерухомості кв. АДРЕСА_1 , укладеного 08 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Оргтехбуд», визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме - кв. АДРЕСА_1 , визнання дійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 серпня 2013 року, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Оргтехбуд», Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на майно, скасовано та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Оргтехбуд», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру залишено без змін.

Зазначає, що на даний час вона є власником вказаного житла, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Однак, вселитися до житлового приміщення вона позбавлена можливості, оскільки ОСОБА_2 встановив замки на вхідних дверях, чим створює перешкоди у користуванні нею своєю власністю.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила усунити перешкоди у користуванні належною їй кв. АДРЕСА_1 шляхом вселення її у зазначене житло та зобов`язання відповідача надати їй комплект ключів від вхідних дверей квартири.

03 вересня 2019 року Найдьоенова Олена Григорівна - представник ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 прибав спірну квартиру відповідно до плану санації, затвердженого ухвалою Господарського суду Харківської області від 25 червня 2011 року. Рішенням Харківської міської ради від 12 грудня 2012 року № 798 17-поверховому будинку літ. «А-17» по АДРЕСА_1, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . 16 травня 2013 року між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_2 укладено акт прийому-передачі, за яким останній прийняв спірне житло та в подальшому зареєстрував право власності на нього, отже відповідач є добросовісним набувачем спірного майна. Зазначає, що в провадженні Харківської правозахисної групи перебуває скарга до Європейського суду з прав людини та готуються матеріали для подачі скарги до ЄСПЛ за статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції, оскільки Верховний Суд сформулював обов`язкову для всіх судів правову позицію, відповідно до якої майнові права на об`єкт незавершаного будівництва не можуть бути предметом іпотек за укладеним до 14 січня 2009 року іпотечним договором. Крім того, в слідчому відділі Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 003431 від 10 липня 2015 року, в якому ОСОБА_2 визнаний потерпілим за фактом позбавлення його грошових коштів та майна, а саме - спірної квартири.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 рокупозов задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною їй на праві власності кв. АДРЕСА_1 шляхом вселення її у зазначену квартиру. Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей спірної квартири. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як законний власник квартири АДРЕСА_1 , не має можливості користуватися майном, оскільки відповідач встановив замки на вхідних дверях та не допускає її до вказаної квартири.

04 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивачка рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року у справі № 638/13803/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06 серпня 2013 року реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 , та визнано останнього таким, що втратив право власності на вказану квартиру. Визнано за ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Оргтехбуд», реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право власності на майно, скасовано та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до листа Голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Житловий комплекс Рожевий Будинок" (далі - ОСББ „Житловий комплекс Рожевий Будинок") Абакумова В.В. від 23 травня 2019 року № 013 види та об`єми будівельних та оздоблювальних робіт, виконаних у кв. АДРЕСА_1 , невідомі. Встановлено вхідні металеві двері. До ОСББ „Житловий комплекс Рожевий Будинок" ключі від зазначеної квартири не надходили. Вказане житло не підключено до комунікаційних мереж та в ньому ніхто не проживає.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, позивачка як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Таке право позивачки є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги стосовно намірів ОСОБА_2 звернутися до Європейського суду з прав людини зі скаргою суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час розгляду справи чинним є рішення суду, відповідно до якого власник спірної квартири - ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова