Номер провадження 2/225/574/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/2081/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Скиба М.М.

за участю

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Карнаухова Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Карнаухов А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Провадження у справі відкрито 04.05.2020 р.

30.07.2020 р. у справі закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5

09.04.2020 р. в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

19.11.2020 р. протокольною ухвалою в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків відмовлено. Зазначене клопотання було заявлено відповідачем вже після початку судового розгляду, після дослідження письмових доказів та допиту свідків, тобто з порушенням процесуальних строків, в поновленні яких суд відповідачу відмовив у зв`язку з відсутністю поважності їх пропуску.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив наступне.

18.03.2019 року на території ринку «Черьомушки», який розташований по вул. Терешкової м. Торецьк Донецької області, у торгівельному ларьку «Сундучок» між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений в усній формі договір позики грошей.

Згідно умов договору позивач ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 30000 грн., які вона зобов`язалася повернути до серпня 2019 року, з помісячною виплатою 15 % від суми, тобто 4500 грн. Про це ОСОБА_3 написала власноручно розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.

Станом на квітень 2020 р. відповідач має заборгованість перед позивачем за вказаним договором 30000 грн. основного боргу та 54000 грн. в якості відсотків за 12 місяців, а всього на суму 84000 грн.

27.04.2019 року на території ринку «Черьомушкі», який розташований по вул. Терешкової, м. Торецьк Донецької області, у торгівельному ларьку «Сундучок» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений в усній формі договір позики грошей.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_1 передав кошти ОСОБА_3 у сумі 54000 грн., які вона зобов`язалася повернути до 27.08.2019 року, з помісячною виплатою 12 % від суми, тобто 6480 грн. Про це ОСОБА_3 наисала власноручно розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.

Станом на квітень 2020 р. ОСОБА_3 має заборгованість перед позивачем за вказаним договором 54000 грн. основного боргу та 71280 грн. в якості відсотків за 11 місяців, а всього на суму 125280 грн.

14.10.2019 року на території ринку «Черьомушкі», який розташований по вул. Терешкової, м. Торецьк Донецької області, у торгівельному ларьку «Сундучок» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений в усній формі договір позики грошей.

Згідно умов договору позивач ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_3 у власність грошові кошти в сумі 165000 грн., які вона зобов`язалася повернути до 31.01.2020 р.. Про це ОСОБА_3 написала власноручно розписку у присутності двох свідків, але у вказаний строк своє зобов`язання не виконала.

ОСОБА_3 з метою отримання коштів у ОСОБА_1 надала йому свої дві кредитні картки з ПІН-кодами, при цьому повідомила, що у разі несплати боргу, він в якості крайньої міри може ними скористатися. Коли позивач перевірив залишок на картках відповідача, зрозумів, що остання його обдурила, коштів на картках не було.

ОСОБА_3 стала уникати позивача, та у останнього склався висновок, що гроші повертати вона не збирається.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу за вказаними договорами позики, яка складає 374280 грн., стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн та покласти на відповідача відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В судовому засіданні представник позивача та позивач наполягали на задоволенні позову, позивач крім обставин, викладених в позовній заяві зазначив, що дійсно надав кошти ОСОБА_3 , при цьому 30000 грн. під відсотки 15%, 54000 грн. під відсотки 12 %, а кошти у сумі 165000 грн. він надав ОСОБА_3 без процентів. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок погашення боргу не надавала. Кошти їй надав тому, що він був з нею знаком, повірив їй, що вона поверне кошти, гадав, що вона має свій бізнес, та має можливість віддавати позичені кошти. На банківських картках ОСОБА_3 , які вона передала йому для погашення боргів, коштів не було.

Відповідач ОСОБА_3 в суді проти позову заперечувала, пояснила, що кошти вона повернула ОСОБА_1 , проценти повертати не збирається. Вона погашала борг частинами. Розписку на суму 30000 грн. вона писала власноруч, також писала розписку на суму 54000 грн. Загальну суму боргу за цими розписками, а саме 84000 грн. вона погасила, тобто ці кошти передала ОСОБА_1 . Розписку на суму 165000 грн. вона писала власноруч, але ці кошти вона не брала, як її завірив позивач, у цій розписці вона вказала загальну суму заборгованості за двома попередніми розписками та за нарахованими відсотками. ОСОБА_1 завірив її, що віддасть їй розписки по боргам, але це не зробив. Борг у сумі 84000 грн. вона погасила десь у березні-квітні 2020 року. Дійсно вона передавала банківські картки Альфа-банку та Ощадбанку ОСОБА_1 для погашення коштів за розписками від березня 2019 року та квітня 2019 року, але чи знімав він кошти, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_4 в суді показав, що в 2019 року на ринку «Черьомушки» у павільйоні «Сундучок» ОСОБА_3 позичала кошти у ОСОБА_1 18 березня, 27 квітня та 14 жовтня. У березні 2019 року ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_1 30000 грн., під 15 %, в квітні 2019 року 54000 грн., під 12%, а у жовтні 2019 року ОСОБА_3 зайняла кошти у ОСОБА_1 без процентів у сумі 165000 грн. ОСОБА_3 добровільно написала розписки про отримання нею коштів у ОСОБА_1 . Він був присутній при передачі коштів від ОСОБА_1 ОСОБА_3 , крім нього були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (прізвища його не знає). ОСОБА_3 гроші перераховувала. ОСОБА_7 при передачі грошей він не бачив.

Свідок ОСОБА_5 в суді показав, що ОСОБА_3 займала кошти у ОСОБА_1 в березні 2019 році 30000 грн. під 15 %, в квітні 2019 року під 12 %, а кошти в сумі приблизно 160 тис. грн.. без відсотків. Гроші передавалися в павільйоні «Сундучок» на ринку «Черьомушки». ОСОБА_3 власноруч писала розписки, без тиску, з умовами позичання коштів була згодна. Він особисто був присутній при передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_3 , крім нього були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 передавала банківські картки ОСОБА_1 , для погашення запозичених коштів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 18.03.2019 року ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на ринку «Черьомушки», який розташований по вул. Терешкової м. Торецьк в торгівельному павільйоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 грн., які зобов`язалася повернути до серпня 2019 року, з щомісячною сплатою 15 відсотків від суми 4500 грн. (а.с. 10).

Згідно з розпискою від 27.04.2019 року ОСОБА_3 27.04.2019 року позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 54000 грн. на ринку «Черьомушки» м. Торецк в торгівельному павільйоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з щомісячною сплатою 12 % від вказаної суми, що складає 6480 грн., та зобов`язалася повернути кошти 27.08.2019 року. Вказана розписка написана власноручно ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (а.с. 11).

Згідно розписки від 14.10.2019 року, ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на ринку «Черьомушки», який розташований по вул. Терешкової, м. Торецьк Донецької області, в торгівельному павільйоні «Сундучок» запозичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 165000 грн., які зобов`язалася повернути до 31.01.2020 року.(а.с. 12).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст.12 ЦПК, частинами 1 та 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу надані засвідчені належним чином копії розписок (а.с. 10-12). Також факт передання грошових коштів та складання розписок підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідачем не оскаржується та обставина, що нею дійсно були власноруч написані зазначені розписки.

Відповідач на підставу своїх заперечень жодних доказів суду не надала. Відповідач зазначає, що кошти, які нею були отримані у ОСОБА_1 за розпискою від 18.03.2019 р. та за розпискою від 27.04.2019 р., вона повернула ОСОБА_1 , але доказів на підтвердження погашення заборгованості за цими двома розписками відповідачем не надано.

Розписки про отримання коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_1 від 18.03.2019 року, від 27.04.2019 року, від 14.10.2019 року будь-яких відміток про погашення заборгованості не містять, оригінали вказаних розписок у відповідача відсутні.

Окрім того твердження відповідача, що перед складанням розписки від 14.10.2019 р. на 165 тис. грн. вона гроші не отримувала спростовуються показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були присутні під час передачі грошових коштів в сумі 165 тис. грн. від ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що відповідач дійно взяла у позивача гроші у борг: 18.03.2019 року у сумі 30000 з обов`язком сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 15% та зобов`язалась їх повернути до серпня 2019 року, 27.04.2019 року - у сумі 54 000 з обов`язком сплачувати проценти за користування коштами у розмірі 12% та зобов`язалась їх повернути до 27.08.2019 року, 14.10.2019 р. у сумі 165000 грн. та зобов`язалась їх повернути до 31.01.2020 р., проте у порушення взятих на себе зобов`язань та зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Таким чином, встановивши, що долучені до матеріалів справи копії розписок від 18.03.2019 року, від 27.04.2019 року, від 14.10.2019 про отримання коштів відповідачем у позивача, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, ці договори позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, та що вказані розписки є не лише підтвердженням укладення договорів, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та відсутні будь-які докази виконання відповідачем боргових зобов`язань за данними розписками суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики у розмірі 249000 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає наступне.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору позики від 18.03.2019 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми позики 15 %, сума позики 30000 грн., яку надано до серпня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після спливу цього строку в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після серпня 2019 року позивач не міг нараховувати такі проценти у розмірі визначеному у договорі позики.

Таким чином сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за позикою від 18.03.2019 року складає (30000х15%)х 5 місяців (період з 18.03.2019 року по серпень 2019 року)= 22500 грн.

За умовами договору позики від 27.04.2019 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми позики 12 %, сума позики 54000 грн., яку надано до 27.08.2019 року.

Таким чином сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за позикою від 27.04.2019 року складає (54000х12%)х 4 місяців (період з 27.04.2019 року по 27.08. 2019 року)= 25920 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами після прострочення виконання грошового зобов`язання за вищенаведеними договорами позики відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом не приймається рішення з зазначеного питання.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 297420 грн., яка складається з суми основного боргу 249000 грн., суми відсотків за договором позики від 18.03.2019 року 22500 грн., суми відсотків за договором позики від 27.04.2019 року 25920 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такий висновок суду, щодо порядку та строку нарахування процентів за договором позики, узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)., постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №390/1875/16.

З огляду на наведене суд доходить висновку про часткове задоволенян позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., при цьому додає договір про правову допомогу від 12.02.2020 року, який укладений між адвокатом Карнауховим А.О. та ОСОБА_1 , акт виконаних робіт до договору про правову допомогу від 12.02.2020 року, від 07.04.2020 року, в якому зазначена сума гонорару за всі виконані роботи адвоката 5000 грн.

Згідно ч.3 п.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 3973,21 грн., пропорційно від суми задоволених вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При подачі позову, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3742,81 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2974,21 грн., пропорційно від суми задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача адвоката Карнаухова Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 297420,00 грн. (двісті дев`яносто сім тисяч чотириста двадцять грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2974,21 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири грн. 21 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3973,21 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят три грн. 21 коп.).

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.11.2020 р.

Суддя Дзержинського міського суду

Донецької області М.М. Скиба