УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Комунального підприємства «Харківводоканал» (місцезнаходження: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) про визнання договорів укладеними, -

встановив:

15 жовтня 2020р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КП «ХВК», у якій позивачі просили: визнати укладеним договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем), типову форму якого затверджено Постановою КМУ від 05.07.2019 №690, в редакції розміщеній на його офіційному сайті КП «ХВК», між ОСОБА_1 та КП «ХВК» стосовно нежитлових приміщень 1-ого поверху, №ІІІ, V, 25а в літ «А-5», загальною площею 230,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати укладеним договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем), типову форму якого затверджено Постановою КМУ від 05.07.2019 №690, в редакції розміщеній на його офіційному сайті КП «ХВК», між ОСОБА_2 та КП «ХВК» стосовно нежитлових приміщень цоколя в літ «А-5», загальною площею 277,5 кв. м. та нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 88,0 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати укладеним договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем), типову форму якого затверджено Постановою КМУ від 05.07.2019 №690, в редакції розміщеній на його офіційному сайті КП «ХВК», між ОСОБА_3 та КП «ХВК» стосовно нежитлових приміщень 1-ого поверху прибудови до дворового фасаду будинку 34 в літ. «А-4», приміщення №26 загальною площею 24,2 кв. м., нежитлові приміщення 1-го поверху №17, 18, 19, 20, в літ. «А-4», загальною площею 121,3 кв.м., 40/100 часток нежитлового приміщення 1-го поверху №16, в літ. «А-4», загальною площею 5,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

Дослідивши позовну заяву, доходжу наступного:

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 4 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору, слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд розглядає справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулась, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно ч. 1, ч.2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Як передбачено ч.1 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 ст. 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Предметом позовних вимог є укладання між позивачами та КП «ХВК» договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відносно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , власниками яких є позивачі. При цьому, позивачі вказують, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, однак звертаються до суду за захистом своїх прав як фізичні особи, оскільки зазначені вище нежитлові приміщення належать їм на праві власності саме як фізичним особам, а не суб`єктам господарювання.

Однак, суд вважає, що оскільки даний спір виник між громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи (фізичними особами підприємцями) та юридичною особою відносно нежитлових приміщень, які використовуються позивачами у господарській діяльності, тому він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/385/19 від 25 лютого 2020 року, згідно яких спір, який виникає з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності, але використовується нею в підприємницькій діяльності, є господарським.

При цьому суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження слід відмовити, що не позбавляє позивачів реалізації прав на захист в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання договорів укладеними, - відмовити.

Роз`яснити позивачам право звернення із позовом до Господарського суду Харківської області.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі направити позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З інформацією щодо тексту ухвали учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя -