У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020 Справа №607/1982/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В..,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федчишина Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за його позовом до Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа ОСОБА_2 , про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надбавки, премії та відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути з відповідача в його користь 8344 гривні 16 копійок із урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Обгрунтовує заяву тим, що кошти в зазначеному розмірі отримані ним як допомога по безробіттю і при ухваленні рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року цю суму зараховано при присудженні оплати за час вимушеного прогулу, а саме від середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який складав 43008 гривень 81 копійку, відраховано 8344 гривні 16 копійок та присуджено до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34664 гривні 65 копійок, без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Проте, згідно з правовим висновком Верховного Суду України , викладеним у постанові від 22 листопада 2017 року у справі № 6-660цс16, про яку він дізнався у грудні 2019 року, законом не передбачено жодних підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому ОСОБА_1 вважає, що судом безпідставно відмінусовано 8344 гривні 16 копійок при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак наявні підстави для їх стягнення шляхом ухвалення додаткового рішення.

У судове засідання ОСОБА_1 подав заяву про перенесення розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з неможливістю його прибуття в судове засідання, призначене 24 лютого 2020 року об 11 годині 30 хвилин за сімейними обставинами.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням наведених процесуальних норм, беручи до уваги, що законом визначено скорочений строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення (10 днів), для її вирішення участь сторін та інших осіб, які брали участь у справі, не є обов`язковою, їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає, що підстави відкладення розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні, та її слід розглянути у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання. При цьому підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи суд не вбачає, враховуючи, крім вищезазначеного, також і те, що в судовому засіданні присутній його представник.

У судовому засіданні представник позивача заяву підтримав із викладених у ній вимог, пояснив, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, згідно з якою такою підставою є випадок, коли суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення. І хоча в рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року цю суму суд зазначив, проте відняв від неї 8344 гривні 16 копійок, отриманих позивачем як допомога по безробіттю, яка, згідно з подальшою практикою Верховного Суду України не повинна впливати на визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , суд бере до уваги такі обставини:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» № 244-к від 10 грудня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ». Скасовано наказ № 7-к від 21 січня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з роботи (згідно пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України)» та наказ № 46-к від 23 лютого 2016 року «Про внесення змін до наказу № 7 від 21 січня 2016 року про зміну дати звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника сектору стандартизації та інформаційного забезпечення Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 03 лютого 2016 року. Стягнуто з Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь ОСОБА_1 841 (вісімсот сорок одну) гривню надбавки за безперервний стаж роботи за 2015 рік, 422 (чотириста двадцять дві) гривні премії за підсумками господарської діяльності за грудень 2015 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34664 (тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 65 копійок (без утримання податків та інших обов`язкових платежів) та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за 1 місяць у розмірі 4281 (чотири тисячі двісті вісімдесят одна) гривня 42 копійки допущено до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що судом установлено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 43008 гривень 81 копійку, але після звільнення з ДП «Тернопільстандартметрологія» ОСОБА_1 був зареєстрований у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості та отримав допомогу по безробіттю в розмірі 8344 гривні 16 копійок. Зазначену суму судом зараховано при присудженні середнього заробітку за час вимушеного прогулу і визначено, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 34664 гривні 65 копійок (43008 гривень 81 копійка 8344 гривні 16 копійок), без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

З рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року не погодились як відповідач, так і позивач, подавши на нього апеляційні скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року апеляційні скарги відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року касаційну скаргу відповідача відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року та Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 22 листопада 2017 року у справі № 6-660цс16 при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Це, зокрема, такі підстави:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Встановлено, що при ухваленні рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року судом вирішено усі позовні вимоги, які були заявлені позивачем, у рішенні зазначені точні грошові суми, які присуджені до стягнення, вирішено питання про судові витрати, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за 1 місяць.

Суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення згідно з п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, оскільки суми, які присуджені до стягнення, є чітко визначеними та відповідають тим розрахункам, які наведені в мотивувальній частині рішення.

Подальша зміна судової практики, виклад Верховним Судом України чи Верховним Судом правових позицій у прийнятих ними постановах за результатами розгляду аналогічних справ не є відповідно до закону підставою для ухвалення додаткового рішення у справі.

Зазначене рішення було предметом апеляційного та касаційного розгляду, судами вищих інстанцій залишене без змін, набрало законної сили.

Відповідно до ч. 8 ст. 268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки вимоги позивача ОСОБА_1 судом розглянуті в повному обсязі, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року ухвалене щодо кожної з позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, зазначено точні суми грошових сум, які присуджені до стягнення, підстави для ухвалення додаткового судового рішення відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України відсутні. Ні незгода позивача із розміром грошових сум, стягнутих за судовим рішенням, ні зміна судової практики в аналогічних спорах, не є підставою ухвалення додаткового рішення у справі. З цих підстав у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» у користь ОСОБА_1 8344 гривні 16 копійок із урахуванням податків та інших обов`язкових платежівслід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 270, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №607/1982/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа ОСОБА_2 , про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надбавки, премії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків