Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 456/3294/15

провадження № 61-35960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Стрийський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року у складі судді Ванівського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та її трьом неповнолітнім дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідачів надати комплект ключів від спірного житла для вільного користування цим приміщенням.

Стрийським міськрайонним судом Львівської області на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист від 22 серпня 2016 року № 456/3294/15.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько В. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 456/3294/15 від 22 серпня 2016 року.

У зв`язку з тим, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року не набрало законної сили,ОСОБА_1 просила визнати виконавчий лист у справі № 456/3294/15 від 22 серпня 2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвал судів попередніх інстанцій

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що заява не містить обставин, які б свідчили про добровільне виконання рішення суду чи помилковість видачі виконавчого листа, так як рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року набрало законної сили 11 травня 2016 року, тому виконавчий лист відповідає всім вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

У квітні 2017 року ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року.

В апеляційній скарзі було наявне клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору.

Ухвалу мотивовано тим, що ОСОБА_1 не наведено достатніх підстав для звільнення її від сплати судового збору, тому заявнику було надано строк для надання документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 320,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто апелянту.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у визначений судом строк скаржником не виконано вимоги ухвали від 12 травня 2017 року та не усунуто недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 червня 2019 року № 633/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, оскільки перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги не було розглянуто заяву про відвід судді Ванівського О. М.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та її трьом неповнолітнім дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідачів надати комплект ключів від спірного житла для вільного користування цим приміщенням.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язання утриматись від користування квартирою відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

22 серпня 2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від спірного житла для вільного користування цим приміщенням.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 пред`явила вказаний виконавчий лист до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько В. А. від 04 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 456/3294/15 від 22 серпня 2016 року.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2017 року та просила звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Ванівського О. М.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , визнано неподаною та повернуто апелянту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області вді 19 червня 2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачено, що суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке мотивоване тим, що її матеріальний стан не дозволяє сплатити судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплати судового збору на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, заява 28249/95, пункт 59).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, заява 71731/01, пункт 44).

Звертаючись до апеляційного суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, ОСОБА_1 на підтвердження свого матеріального становища надала довідку Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про розмір отриманої нею пенсії за січень 2017 року.

Надавши належну оцінку доказам, долученим ОСОБА_1 до клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення останньої від сплати судового збору, так як скаржником не доведено існування такого майнового стану, що унеможливлює сплату судового збору у вказаному судом розмірі.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав, що із надісланої ОСОБА_1 рекомендованої кореспонденції вбачається, що копію ухвали вона отримала 10 червня 2017 року, однак у встановлений судом строк вимоги ухвали не виконала. Натомість скерувала заяву про відвід судді Ванівського О. М. Відповідно до положень частини другої статті 24 ЦПК України заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про відвід судді є розгляд цим суддею справи, однак у даному випадку справа по суті не розглядається, а вирішується питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, отже заявлення відводу за таких обставин є передчасним, а відповідну заяву про відвід слід залишити без розгляду.

З таким висновком суду апеляційної інстанції неможливо погодитися.

У своїй заяві про відвід ОСОБА_1 посилалася на сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, пов`язані з тим, що її клопотання про звільнення від сплати судового збору було необґрунтовано відхилено судом.

Згідно з положеннями статті 20 ЦПК України 2004 року суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

У відповідності до статті 24 ЦПК України 2004 року у разі заявлення відводу суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі.

Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів.

Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України 2004 року у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим процесуальним рухом скарги. При цьому за результатами розгляду такої заяви суд може постановити ухвалу або про її задоволення, або про відмову у задоволенні.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 31 травня 2017 року (справа № 800/368/16).

Крім того, відповідно до вимог частини другої статті 24, частини четвертої, п`ятої статті 209 ЦПК України 2004 року ухвала за наслідками розгляду питання про відвід викладається окремим документом.

Вказані вимоги закону при постановленні оскарженої ухвали дотримано не було. За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року підлягає скасуванню, оскільки суддя до вирішення заяви про відвід, яка йому заявлена, не відповідає вимогам «незалежного та неупередженого суду, встановленого законом» й, відповідно, не може вирішувати жодне процесуальне питання.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року скасувати,справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович