Справа № 158/2193/19
Провадження № 2/0158/17/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Костюкевича О.К.

за участю секретаря - Хмілевської І.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності та виділення частки житлового будинку,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності та виділення частки житлового будинку.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 13 червня 1992 року уклала шлюб із ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько її чоловіка - ОСОБА_6 , якому на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який її чоловік успадкував шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Пізніше вказаний будинок було знесено, а під час шлюбу ними було побудовано самовільно тимчасовий житловий будинок за цією ж адресою. Первинна технічна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 02.06.1986 року і загальна площа його становила 33.8 кв.м. Рішенням Ківерцівської міської ради народних депутатів від 23.02.1995 року № 134 їм було дозволено провести реконструкцію будинку з добудовою мансарди із збільшенням житлової площі на 40 кв.м., що було ними здійснено і вже станом на 26.09.2018 року загальна площа житлового будинку за вищевказаною адресою становила 87,5 кв. м., житлова - 57,4 кв.м. 18 червня 2002 року шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано, ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер. Вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса. ІНФОРМАЦІЯ_3 сестра померлого ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 . Ухвалою суду її було залучено в якості третьої особи до розгляду вказаної цивільної справи, саме з цього часу вона дізналася про порушення її права. Вважає спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя: її та ОСОБА_5 , так як був побудований ними за час шлюбу, хоча і не узаконений належним чином. На підставі викладеного, просить визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 об`єкт незавершеного будівництва у виді садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного об`єкту незавершеного будівництва як на частку спільного сумісного майна подружжя.

Відповідачем ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки як сама вказує позивач, первинна технічна інвентаризація житлового будинку була проведена ще 02.06.1986 року, коли шлюб вона уклала лише 13.06.1992, тобто за 6 років до укладення шлюбу. На підставі договору купівлі-продажу від 11.11.1952 року ОСОБА_6 набув у власність 1/2 частини будинку по АДРЕСА_2 (згодом АДРЕСА_1 . Інша частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вперше технічна інвентаризація вказаного житлового будинку була проведена 14.05.1976 року - загальна площа будинку становила 68, 4 кв.м., будинок ідентифікований як «А-1». У зв`язку з тим, що у 1980 роках старий дерев`яний будинок почав руйнуватися, за цією ж адресою ОСОБА_6 самовільно збудував окремий житловий будинок, вперше інвентаризація якого була проведена 02.06.1986 року, встановлено, що його площа становить 33,8 кв.м., будинок позначений як «В-1». В період з 1986 року по 1992 року саме ОСОБА_6 було проведено реконструкцію будинку «В-1», побудовано мансарду, внаслідок чого площа будинку збільшилась до 66,6 кв.м. Самостійно ОСОБА_5 жодного будівництва не вів, а лише успадкував частину належного його батькові - ОСОБА_6 , будинковолодіння. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки 28.08.2007 року ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_5 про розподіл спільно нажитого майна подружжя - спірного житлового будинку, однак ухвалою суду від 12.12.2007 року вказану позовну заяву залишено без розгляду. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Лисюком В.В. було подано відповідь на відзив, згідно з якою вважають, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не наведено та не обґрунтовано заперечень на позовну заяву, а саме обставина т правових підстав позову.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в судовому засіданні суду показали, що позивач вводить суд в оману, вказуючи що спірний будинок був побудований нею та померлим ОСОБА_5 за час шлюбу, так як вже у 1986 році була проведена інвентаризація спірного будинку, що виключає його будівництво з 1992 року.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 13.06.1992 року, який було розірвано 18.06.2002 року (а.с. 10, 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.03.2018 року (а.с. 13).

Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса у встановленому законом порядку (а.с. 14).

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 11.11.1952 року (а.с. 36-37) ОСОБА_6 набув право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 площею 49,6 кв.м. У технічній документації від 14.05.1976 року вказаний будинок ідентифікований як «А-1» (а.с. 39).

Відповідно до технічної документації від 02.06.1986 року (а.с. 41) інший житловий будинок за вказаною ж адресою загальною площею 33,8 кв.м. ідентифікований як «В-1».

Рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Волинської області від 23.03.1995 року № 192 «Про узаконення житлового будинку та дозвіл на будівництво хліва і літньої кухні» вирішено узаконити раніше побудований будинок з мансардою ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 ; дозволено будівництво хліва та літньої кухні (а.с. 45). 12.05.1995 року виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с. 46-48).

Водночас, відповідно до архівної копії рішення виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Волинської області № 134 від 23.02.1995 року дозволено ОСОБА_5 провести реконструкцію житлового будинку з добудовою мансарди із збільшенням житлової площі на 40 кв.м. в АДРЕСА_1 (а.с. 49).

В силу ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 вказувала, що спірний житловий будинок побудований під час перебування її у шлюбі із померлим ОСОБА_5 , спільними зусиллями та за спільні кошти, а тому є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Допитана в якості свідка позивача ОСОБА_1 стверджувала, що вона за особисті кошти, спільним зусиллями її батька та брата проводила будівництво спірного будинку, то він є спільною сумісною власністю подружжя, отже їй належить його половина. Заперечує факт належності ОСОБА_6 (батьку чоловіка) спірного будинку, так як батьківський будинок це взагалі окремий будинок, який з часом був зруйнований, на його місці зовсім інші особи побудували власний будинок.

Однак як було встановлено в судовому засіданні судом, спірний житловий будинок не зареєстрований за померлим ОСОБА_5 , навпаки набутий ним в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_6 , яким і було проведено його будівництво. Доказів того, що спадковий житловий будинок був реконструйований під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 суду надано не було.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Аналогічна норма міститься і у ст. 24 КЗпШС - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, оскільки у судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які би підтверджували обставини, що спірний житловий будинок був побудований нею та померлим ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі в період з 1992 року по 2002 рік, тому суд вважає позовні вимоги в безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, у 2007 році позивач вже зверталась до суду із позовом про поділ спільного нажитого майна подружжя до ОСОБА_5 , а саме виділення їй половини спірного житлового будинку зі спільної сумісної власності подружжя, шлюбі між нею та ОСОБА_5 у 2002 року, таким чином про порушення її прав їй було відомо ще 2007 року, таким чином позивачем пропущено строк позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. 57, 60, 63 СК України, ст. 22 КЗпШС, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності та виділення частки житлового будинку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , ІНПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНПП: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача: ОСОБА_9 , АДРЕСА_6 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 24.02.2020 року