Провадження № 2/369/1269/20
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
секретаря Одинцов О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
У вересні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення.
В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №143КМ_В, відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 40 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік, та з кінцевим терміном повернення кредиту 25. 08. 2010 року. 12.09.2007 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивач уклали договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавці в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передали в іпотеку житловий будинок 1972 р. п., загальною площею 98,4 кв. м., житловою площею 63,5 кв. м.. Вказане нерухоме майно розташовано за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з порушенням умов кредитного договору позичальник допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором та у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 14.08.2019 року становить 204 799, 57 дол. США. 18.11.2007 року померла іпотекодавець ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер іпотекодавець ОСОБА_2 . Позивач вказав, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , також ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 17.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідача направив лист-претензію, яка була залишена без задоволення.
На підставі викладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №143КМ_В від 12.09.2017 в сумі 32 938,62 дол. США (еквівалентно 831 677,66 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.08.2019), що відповідає заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), звернути стягнення на житловий будинок 1972 р.п. - літ "А" загальною площею 98,4 кв.м., житловою площею 63,5 кв.м., сарай - літ. "Б", сарай-прибудову - літ. "В", сарай-прибудову - літ. "Г", сарай-прибудову - літ. "Д", сарай - літ. "Ж", вбиральню - літ. "З", огорожу - № за планом 1-2, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
У судове засідання представник позивача не зявився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задоволити позов, проти заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 12.09.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №143КМ_В, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 40 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік, та з кінцевим терміном повернення кредиту 25 серпня 2010 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника за вказаним кредитним договором 12.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М., відповідно до умов якого в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов`язань передано житловий будинок 1972 р.п. - літ "А" загальною площею 98,4 кв.м., житловою площею 63,5 кв.м., сарай - літ. "Б", сарай-прибудову - літ. "В", сарай-прибудову - літ. "Г", сарай-прибудову - літ. "Д", сарай - літ. "Ж", вбиральню - літ. "З", огорожу - № за планом 1-2, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцям на праві власності.
18.11.2007 року померла іпотекодавець ОСОБА_5 , а також ІНФОРМАЦІЯ_1 помер іпотекодавець ОСОБА_2 , дані обставини підтверджуються витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису смерті.
З інформаційної довідки зі спадкового реєстру інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутня.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст. ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти, однак, позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, та доказів зворотному матеріали справи не містять.
Позивач вказує, що за відповідачем наявна не погашена заборгованість і станом на 14.08.2019 року становить суму в розмірі 204 799, 57 доларів США, яка складається із: заборгованості за наданим кредитом у розмірі 32 938, 62 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 49 129, 14 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 3 319,37 доларів США, пеня за порушення грошового зобов`язання у розмірі 119 412,44 доларів США.
03.07.2019 року позивач направив відповідачу лист претензію, однак вона була залишена без задоволення.
Стороною відповідача доказів на підтвердження належного виконання зазначеного зобов`язання та сплати заборгованості банку, - суду надано не було.
Вирішуючи спір суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частинами першою, п`ятою, дев`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку» , якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд обрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону.
Приймаючи до уваги те, що звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.
Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18).
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обгрунтування позову та встановлено факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а відтак останні підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.
За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженоїв іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.
Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Також, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.
Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована в будинку, яку було передано в іпотеку, та будь-які дані про наявність у відповідача іншого житлового нерухомого майна матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що будинок, яка є предметом іпотеки, не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному спорі підлягає застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто, наявні підстави для відстрочення його виконання.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 12 475, 16 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 76, 81,133,141, 244-245, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №143КМ_В від 12.09.2017 в сумі 32 938,62 дол. США (еквівалентно 831 677,66 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.08.2019), що відповідає заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), звернути стягнення на житловий будинок 1972 р.п. - літ "А" загальною площею 98,4 кв.м., житловою площею 63,5 кв.м., сарай - літ. "Б", сарай-прибудову - літ. "В", сарай-прибудову - літ. "Г", сарай-прибудову - літ. "Д", сарай - літ. "Ж", вбиральню - літ. "З", огорожу - № за планом 1-2, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 12475,16 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять грн. 16 коп.).

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 вересня 2020 року.

Суддя