Дата документу 23.11.2020 Справа № 336/356/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/356/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/2779/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23.04.2018р., відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 28 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач карткою скористався, отримавши кредитні кошти, але умови договору не виконав, а саме, суму кредиту не повернув, нараховані відсотки за користування кредитними коштами не сплатив. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 38857,88 гривень та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 38 857,88 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23.04.2018 року; судовий збір в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неправильним встановленням судом фактичних обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу банк зазначає, що доводи скарги є необґрунтованими, оскільки списання коштів з карткового рахунку відбулось за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача шляхом введення паролів, які були відомі лише відповідачу, а тому підстав вважати, що банк неправомірно виконав вимоги щодо переказу кредитних коштів не мається, а відповідач на умовах договору має повернути кредитні кошти та нараховані складові заборгованості, як правильно встановлено судом. Тому просить залишити рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.04.2018р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб згідно із заявою відповідача про приєднання до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка акцептована банком.

Текст договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб оприлюднений на сайті Ощадбанку, його укладення відбувається шляхом подання відповідної заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У відповідності до заяви ОСОБА_1 на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою із заявою про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, йому було надано кредитний ліміт у сумі 28000 гривень, за користування яким було визначено відсотки за ставкою 35% річних. Також визначено комісійну винагороду за зняття готівкових коштів у розмірі 3,5% від суми коштів.

За умовами укладеного договору клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.

Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений банку в іншому встановленому Договором порядку як номер мобільного телефону клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на цей номер мобільного телефону клієнта

Судом встановлено, що ОСОБА_2 29.12.2018р. скористався кредитною карткою, на яку було встановлено кредитний ліміт, а також отримав кредит у розмірі 27 987 гривень, але поповнення картки коштами на погашення кредиту та нарахованих відсотків не здійснював, тому станом на 28.12.2019р. у зв`язку з невиконанням обов`язків з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним виникла заборгованість в загальній сумі 38 857,88 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом 27 987 гривень, за процентами за користування кредитом 7 402,94 гривень, за комісією - 831,23 гривні, за пенею за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 1403.59 гривень, за пенею за несвоєчасну сплату відсотків - 835,24 гривень, за відсотками за несвоєчасне погашення кредиту - 244.04 гривні, за процентами за несвоєчасне погашення відсотків - 105.62 гривень, інфляційних втрат загальною сумою - 48,22 гривень.

31.10.2019р. Ощадбанком ОСОБА_1 направлено вимогу про відкликання кредиту у зв`язку з невиконанням зобов`язань, та в подальшому ініційовано судове провадження з повернення кредиту.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що кредитних коштів не знімав, переказу кредитних коштів не ініціював, кредитом не скористався, а вказані дії були вчинені без його відома іншими особами, у зв`язку з чим на нього не може бути покладено відповідальності з повернення кредиту та сплати нарахованої заборгованості.

Відповідно до наданих відповідачем на підтвердження цих обставин документів, 30.12.2018р. були здійснені дві операції з переказу коштів з рахунку відповідача на суми 27600 та 100 гривень (виписка по картковому рахунку).

31.12.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення щодо нього злочину, відомості про який 01.01.2019 року внесені до ЄРДР, з кваліфікацією дій за ст. 190 ч. 1 КК України ( номер кримінального провадження 0000001).

У листі Ощадбанку від 25.10.2019р. вказується, що дійсно мали місце транзакції, якими кошти з кредитного рахунку ОСОБА_1 перераховані на картку АТ «ПриватБанк». Такі транзакції здійснені з застосуванням системи Web banking з використанням реквізитів платіжної картки та одноразового паролю, який надсилається на фінансовий номер телефону.

Згідно відповіді т.в.о. заступника начальника Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 03.12.2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 триває.

Встановивши всі вказані обставини, суд визнав позовні вимоги банку обгрунтованими, а заперечення відповідача недоведеними, тому задовольнив позов в повному обсягу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на неправильності таких висновків суду та їх невідповідності зібраним у справі доказам, вимогам норм матеріального права та правовим позиціям касаційного суду, яким у таких правовідносинах захищені права позичальників.

Перевіривши вказані доводи скарги колегія дійшла наступних висновків.

Вбачається, що відповідач не оспорює особисте підписання ним 23.04.2018р. заяви про приєднання № 1356085 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у Ощадбанку, заяви на встановлення відновлювальної лінії, а також істотних умов цього договору та їх узгодження банком з ним як позичальником, отримання на підставі вказаних заяв кредитної картки із встановленням на неї кредитного ліміту у сумі 28 000 грн. Також не оспорюється відповідачем визначений банком та стягнутий судом розмір заборгованості.

Тому рішення в частині вказаних обставин апеляційним судом не перевіряється.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 кредитну картку не втрачав, та вона весь час знаходилась у нього.

Доводи апеляційної скарги зводяться переважного до того, що до нього не може бути застосовано цивільної відповідальності, оскільки ним не порушувалось ніяких зобов`язань перед позивачем та не мається його винуватості у заподіянні банку збитків.

Між тим, банком заявлені вимоги не про спричинені відповідачем збитки винними діями останнього, а з підстав порушення позичальником умов кредитного договору, укладеного з банком, тобто правовідносини не є деліктними, для яких мають бути встановлені чотири елементи складу цивільного правопорушення. В такому разі не має значення, у зв`язку з чим позичальник не виконав умови договору, а лише настають наслідки, обумовлені узгодженими умовами договору. Тому загальними обставинами, які підлягають доказуванню, є отримання кредитних коштів, їх розмір, сума заборгованості та невиконання умов договору позичальником.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що кредитні кошти не отримував, а транзакції з їх переказу з його кредитної картки на іншу картку у Приватбанку вчинені іншою особою, з приводу чого відбувається досудове розслідування у кримінальному провадженні, відкритому за його заявою.

Але судом досліджувались ці обставини в ході розгляду справи та правильно визнано, що факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів та внесення відомостей за його заявою до ЄРДР не підтверджує заволодіння грошовими коштами шляхом шахрайства, адже вчинення злочину та винність особи у його скоєнні встановлюється виключно вироком суду. При цьому, судом також враховано, що ОСОБА_1 , маючи статус потерпілого у кримінальному провадженні, не надав будь-яких документів з цього провадження, зібраних в якості доказів під час досудового розслідування, на підтвердження своєї позиції.

Колегія погоджується з такими висновками суду з огляду на те, що вони відповідають матеріалам справи, вимогам законів та правовим висновкам касаційного суду у подібних справах.

Так, у постановах у інших справах, у яких мають місце такі ж обставини, Верховний Суд вказував, що наявність кримінального провадження не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного договору (постанова ВС від 17.06.2020 у справі № 381/4110/17,провадження № 61-40756св18).

У іншій постанові від 27 травня 2020р. у справі № 681/596/16-ц(провадження № 61-30208св18) вказується, щоматеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така транзакція з перерахування коштів була проведена в результаті розголошення персональних даних позичальника, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та призвела до безпідставного списання коштів, з карткового рахунку відповідача.Але сам по собі лише факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 190 КК України не доводить наведені обставини.

При цьому, у вказаній постанови ВС зауважив, що в разі встановлення винних осіб у скоєнні шахрайських дій щодо відповідача та доведення їх вини позичальник не позбавлений права на відшкодування завданої шкоди в порядку, встановленому законом.

Касаційний суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у тотожній справі з такими ж об-

ставинами № 545/2007/16-ц (провадження № 61-11301св18) вказував, що апеляційний суд надав належну оцінку доводам заявника про те, що в її діях відсутня вина у порушенні зобов`язання за кредитним договором, оскільки із карткового рахунку, який належить їй, були переказані кошти на інший картковий рахунок, та вказані дії вона не вчиняла, правильно визнавши, що відповідачкою не було доведено, що вона не була ініціатором переказу коштів і що при виконанні операцій щодо перерахування коштів з її картки банком були допущені порушення, які призвели до несанкціонованого списання коштів з її картки без її відома.

В цій справі відповідач ОСОБА_1 базує свої заперечення проти позову на правових висновках касаційного суду у тотожніх справах за більш ранній період, зокрема, посилається на постанови Верховного Суду за 2018 рік, якими підтримані правові позиції Верховного Суду України у справах, розглянутих у 2015рр.

З цього приводу колегія зазначає, що касаційний суд час від часу за наявності певних виключних умов може ініціювати зміни в судовій практиці й у таких випадках пізніша за датою постанова ВС є визначальною для правозастосування.

Тому колегія вважає, що слід враховувати саме останні, прийняті протягом 2019-2020рр. правові позиції Верховного Суду у кредитних правовідносинах та за тотожніми обставинами, які вище наведені апеляційним судом.

Посилання відповідача у скарзі на положення ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та статті 1073 ЦК України стосуються випадку доведеності безпідставного списання банком коштів з рахунку клієнта або порушення його розпорядження про перерахування коштів, але в цій справі відповідачем не доведено, що розпорядження про переказ кредитних коштів 30.12.2018р. з його рахунку вчинено не ним самим та/чи не з його відома або не на підставі його доручення іншій особі.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає правильними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено обставин, на які він посилається, заперечуючи проти позову банку, які можуть бути встановлені вироком суду у порушеному на підставі його заяви кримінальному провадженні.

Що стосується доводів скарги про порушення судом норм процесуального права та його прав на розгляд справи за його участі у судовому засіданні, що виразилось у відмові судом в задоволенні його клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін, то колегія не вбачає у цьому порушень.

Так, дана справи за визначеними у статтях 19, 274 ЦПК України критеріями відносить до малозначних, а тому відповідно до вимог статті 277 ЦПК України може бути розглянута у спрощеному позовну провадженні, зокрема, без проведення судового засідання, про що зазначається в ухвалі суду про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020р. з урахуванням вимог статті 19, 274 ЦПК України цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

Відповідно до ч. 5 статті 279 ЦПК України, суд може за клопотання однієї із сторін провести розгляд справи у судовому засіданні.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив розглянути справу в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін ( а.с. 36), але суд ухвалою від 13.03.2020р. залишив це клопотання без задоволення, оскільки відповідачем не зазначено підстав, якими він обгрунтовував би необхідність проведення судового засідання ( а.с. 76-77).

Таким правом суд наділений в силу положень статті 279 ЦПК України.

Згідно з частиною 6 статті 279 ЦПК України суд може в задоволенні такого клопотання сторони за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми , розмір якого не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Отже, судом було дотримано приписи статті 19, 274, 277, 279 ЦПК України та принцип пропорційності при виборі провадження, у якому належить розглядати справу, та відмова в задоволенні клопотання відповідача базується на положеннях вказаних норм, якими не передбачена обов`язковість задоволення відповідного клопотання сторони про проведення судового засідання у малозначній справі.

Тому підстав для скасування оскаржуваного рішення за викладеними в скарзі доводами колегія не вбачає, у зв`язку з чим згідно з вимогами статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 23 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.