Ухвала

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 481/1843/19

провадження № 61-16406ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газоросподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Оператор газоросподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «ОГС «Миколаївгаз») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу в сумі 57 226,24 грн.

Позов АТ «ОГС «Миколаївгаз» мотивовано тим, що 16 березня 2016 року ОСОБА_1 приєднався до умов договору розподілу природного газу шляхом підписання відповідної заяви-приєднання. 28 січня 2019 року за місцем проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 представниками АТ «ОГС «Миколаївгаз» за участю споживача ОСОБА_1 було складено акт про порушення № 00000779, згідно з яким було встановлено порушення відповідачем підпункту 3 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, а саме - несанкціонований відбір природного газу шляхом несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу та пошкодження пломби заводу виробника. У зв`язку з допущеними порушеннями складено акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи. За результатами проведення експертизи складено акт від 12 лютого 2019 року № 101, яким встановлено порушення конструкції лічильника газу та відсутність пломб заводу-виробника. Зазначені порушення є наслідком несанкціонованого втручання в роботу лічильника, що призвело до недостовірності показів. За результатами проведеної експертизи видано довідку від 15 лютого 2019 року про непридатність лічильника газу. Комісією АТ «ОГС «Миколаївгаз» згідно з протоколом від 18 березня 2019 року № 29 виконано акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, згідно з яким ОСОБА_1 нараховано необлікований (донарахований) об`єм та обсяг природного газу за період з 27 серпня 2018 року по 27 січня 2019 року (6 місяців) на суму 57 226, 24 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Миколаївгаз» заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу в розмірі 52 043,81 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року - без змін.

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення і закрити провадження у справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 57 226,24 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 481/1843/19 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газоросподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов