Справа № 302/1103/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу адвоката Рішка Сергія Івановича на ухвалу Міжгірського районного суду, головуючий суддя Кривка В.П., від 4 грудня 2019 року, повний текст якої складено 5 грудня 2019 року, про застосування заходу процесуального примусу у справі № 302/1103/19 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко С.І. оскаржив ухвалу Міжгірського районного суду від 04.12.2019 про застосування заходу процесуального примусу, якою з нього стягнуто штраф у розмірі 1921,00 грн на користь держави. На думку апелянта, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 259 ч.ч. 4-6 ЦПК України, ухвала суду, яка оформлюється окремим процесуальним документом, постановляється в нарадчій кімнаті. Суд не дотримався цих вимог процесуального закону, оскільки в судовому засіданні 04.12.2019 не видалявся до нарадчої кімнати для постановлення оскарженої ухвали, не складав в не проголошував повного тексту ухвали чи її вступної та резолютивної частини, а усно ухвалив застосувати до представника відповідача штраф. Розмір штрафу в судовому засіданні теж не був названий.

Захід процесуального примусу був застосований за зловживання представником процесуальними правами, а саме, за безпідставне, з порушенням вимог процесу заявлення відводу головуючому у зв`язку з відхиленням клопотання представника. Тим часом, такого відводу представник у судовому засіданні не заявляв, а лише просив оголосити перерву, а суд уточнив, що штраф застосовується за безпідставне клопотання про оголошення перерви для складання відводу. Тобто, процесуальне рішення суду необґрунтоване, суперечливе та ухвалене з порушенням встановленого порядку.

Заявлення відводу є правом сторони в процесі, а перерву апелянт просив оголосити для обґрунтування підстав для заявлення відводу. Дії представника були зумовлені також неналежною, на його думку, процесуальною поведінкою позивача АТ КБ «ПриватБанк» щодо виконання вимог суду про надання документів.

Судом неправильно були витлумачені дії представника відповідача в процесі щодо заявлення клопотань, звернення уваги суду на дії позивача, його представників, належність здійснення представництва позивача, необхідність не приймати до розгляду певні документи, виключити їх з матеріалів справи та повернути їх позивачу, виконання позивачем вимог процесуального закону щодо порядку доказування тощо. Натомість відповідні дії та клопотання представника відповідача були обґрунтованими і не були зловживанням процесуальними правами, тоді як суд у засіданні 04.12.2019 ухвалив залишити документи, щодо яких мав заперечення представник відповідача, в справі і дати їм оцінку при ухваленні рішення. Мотиви таких дій суду були незрозумілими стороні, тому представник відповідача просив пояснити їх, але суд повідомив, що наведе відповідні мотиви в рішенні. Тож на думку сторони суд ігнорував вимоги ст. 83 ЦПК України щодо можливості приєднання доказів до справи.

Дії представника відповідача не належать до тих, що вказані п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України і кваліфікуються як зловживання процесуальними правами. Крім того, суд вказував на неодноразовість зловживання представником процесуальними правами, тоді як не застосовував раніше до представника заходів процесуального примусу та не вказував усно на зловживання процесуальними правами.

Апелянт просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідачка ОСОБА_1 адвокат Рішко С.І., який апеляцію підтримав, представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю., яка вважає скаргу необґрунтованою, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

За приписами Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (ст. 124 ч. 1); вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ст. 126 ч. 2); за неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності (ст. 129 ч. 5).

Відповідні цим нормам Конституції України та спрямовані на їх реалізацію положення містять Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 1 ч. 1, ст. 5 ч. 1, ст. 6 ч.ч. 1, 3, ст. 48 ч. 1, ст. 50 ч. 1 та ін.) і ЦПК України, який передбачає, зокрема, що:

учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст. 43 ч. 1 п. 3);

учасники справи зобов`язані:

виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (ст. 43 ч. 2 п.п. 1, 6, 7);

у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ст. 43 ч. 3);

суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 5);

головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи; головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку (ст. 214 ч.ч. 2, 4);

учасники судового процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов`язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил; за прояв неповаги до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом (ст. 216 ч.ч. 3, 4);

учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 44 ч. 1);

залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (ст. 44 ч. 2 п. 1);

якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ст. 44 ч. 3);

суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами; у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ст. 44 ч. 4);

заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства; заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (ст. 143 ч.ч. 1, 2);

суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (ст. 148 ч. 1 п. 2);

у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами … суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 148 ч. 2);

у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника (ст. 148 ч. 3);

ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ст. 148 ч. 5).

Таким чином, учасники процесу зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, виявляти належну повагу до суду, беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, утримуватися від будь-яких дій, які можуть обґрунтовано кваліфікуватися як зловживання процесуальними правами, вплив, тиск на суд тощо. Визначений частиною 2 статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути кваліфіковані як зловживання процесуальними правами, не є вичерпним, таким зловживанням можуть бути визнані й інші дії, поведінка учасника процесу залежно від конкретних обставин.

Учасник справи вправі заявити відвід судді, якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, при цьому, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу (ст. 36 ч. 1 п. 5, ч. 4, ст. 39 ч. 2 ЦПК України). При заявленні відводу підлягає дотриманню встановлений законом процесуальний порядок, який передбачає, що:

відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу (ст. 39 ч. 3 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко С.І. неодноразово подавав заяви і клопотання з різних питань розгляду справи: про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного судового провадження, про витребування доказів, про відкладення розгляду справи, про застосування до позивача заходів процесуального примусу через неналежне виконання ухвали суду про витребування доказів та про продовження строку для подання відзиву на позов, про відмову в прийнятті та оцінці судом наданих позивачем доказів, ставив питання про неналежне представництво позивача в процесі, які вирішувалися судом (а.с. 11-19, 29-32). Відвід суду цією стороною не заявлявся.

Клопотання адвоката Рішка С.І. про застосування до позивача заходів процесуального примусу через неналежне виконання ухвали суду про витребування доказів та про продовження строку для подання відзиву на позов і клопотання про відмову в прийнятті та оцінці судом наданих позивачем доказів були заявлені в судовому засіданні, що відбулося 04.12.2019 (а.с. 33). Протоколом судового засідання від 04.12.2019 та технічним записом цього засідання зафіксовано, зокрема, що:

головуючий суддя Кривка В.П. детально доповів про надходження та зміст зазначених клопотань, представник ОСОБА_2 ці клопотання підтримав і вказував, серед іншого, на те, що розрахунок заборгованості, що його банк надіслав відповідачу, неналежної якості, розрахунок не читається, тому є підстави для застосування заходів процесуального примусу до позивача;

водночас указаний розрахунок начебто неналежної якості на пропозицію суду надати для огляду представник ОСОБА_2 не надав;

головуючий суддя Кривка В.П. повідомив, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, який можливо прочитати;

представник ОСОБА_2 клопотання про ознайомлення з наявним у справі розрахунком боргу не заявляв, натомість наполягав на тому, що попередня ухвала суду про витребування доказів має бути виконана, а належний розрахунок має бути наданий відповідачу;

головуючий суддя Кривка В.П. роз`яснив, що якщо відповідна ухвала не буде виконана позивачем, суд дасть цьому оцінку при вирішенні справи по суті та ухваленні рішення за позовом, крім того суд поклав на позивача обов`язок надіслати відповідачу розрахунок боргу належної якості, оскільки в іншій частині ухвала суду виконана;

щодо інших доводів представника відповідача, зокрема, щодо відсутності підстав для прийняття надісланих представником позивача Гаренко Н.В. документів, оскільки ця особа не є адвокатом і тому не є належним представником банку, суд ухвалив документи, надані представником Гаренко Н.В., залишити в матеріалах справи і надати їм оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності при вирішенні справи;

після прийняття та проголошення цього процесуального рішення представник ОСОБА_2 заявив, що не розуміє позицію суду і просить роз`яснити йому рішення щодо документів не тільки у зв`язку зі статусом представника Гаренко Н.В., а й тому, що була порушена процедура подання доказів, передбачена ст. 83 ЦПК України, і він «хоче, щоб дане клопотання було вирішене в тому числі через призму ст. 83…»;

головуючий суддя Кривка В.П. роз`яснив представнику відповідача ОСОБА_2 , що суд уже проголосив ухвалу щодо прийняття документів і дасть їм оцінку при вирішенні справи, де в рішенні буде вмотивовано чи брати ці документи до уваги, чому брати до уваги, чи порушив банк процедуру тощо, після чого задав питання представнику, чи потрібно йому це ще раз повторити;

представник ОСОБА_2 заявив, що виникає сумнів у неупередженості головуючого в справі у зв`язку з тим, що головуючий допускає можливість зловживання процесуальними правами позивачем і порушення інтересів його довірителя, тому просить оголосити перерву для підготовки ним заяви про відвід;

головуючий суддя Кривка В.П. оголосив, що «суд ухвалює про таке: відповідно до ст. 44, яка врегульовує недопустимість зловживання процесуальними правами, за безпідставне і з порушенням вимог цивільного процесу заявлення відводу головуючому у зв`язку з відхиленням клопотання, що є правом головуючого для ведення розгляду справи, піддати представника відповідача штрафу, із цього приводу буде винесена відповідна ухвала відповідно до вимог ЦПК»;

представник ОСОБА_2 сказав, що не заявляв відвід, а просив оголосити перерву, після чого головуючий суддя Кривка В.П. щодо заходу процесуального примусу роз`яснив, що такий застосовано за безпідставне заявлення клопотання про оголошення перерви для складання відводу, що суд розцінює як неправомірний вплив і неналежну процесуальну поведінку, що сприяє затягуванню розгляду справи.

Після вирішення питання щодо застосування заходу процесуального примусу судове засідання було продовжене, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про надання додаткового строку для подачі відзиву на позов з урахуванням моменту надання позивачем стороні розрахунку заборгованості належної якості, відповідно, в розгляді справи було оголошено перерву.

Виходячи з наведеного, колегія суддів констатує, що у суду першої інстанції були підстави для висновку про наявність в діях представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рішка С.І. ознак недобросовісної процесуальної поведінки та зловживання процесуальними правами, а доводи апеляції в цій частині необґрунтовані.

Зокрема, після прийняття процесуального рішення про приєднання до справи наданих позивачем у зв`язку з раніше задоволеним клопотанням самого ж представника відповідача документів з наведенням судом відповідних мотивів представник відповідача всупереч встановленому порядку став наполягати на вирішенні клопотання саме з тих мотивів, які власне він вважав доречними. Тобто, учасник справи проявив неповагу до суду, по суті втрутився в прерогативу і повноваження суду та здійснив спробу вплинути на мотивацію судового рішення (змінити її) вже після його прийняття і проголошення, а також у такий спосіб виключити з матеріалів справи документи, що були до неї приєднані і оцінку яких в контексті доказування належало здійснити при ухваленні рішення в справі, що суд роз`яснював у процесі.

Стосовно неналежності представництва банку на підставі довіреності представником Гаренко Н.В. дії та доводи представника ОСОБА_2 теж не узгоджуються з вимогами щодо добросовісності учасника процесу, оскільки, крім іншого, суд вже вирішував аналогічне клопотання представника відповідача щодо начебто неналежності представництва позивача представником ОСОБА_3 і ухвалою від 14.11.2019 з відповідною мотивацією відхилив доводи представника ОСОБА_2 з цього приводу (а.с. 19).

Характер дій представника ОСОБА_2 в процесі не залишав сумніву у суду першої інстанції, що йдеться саме про відвід судді внаслідок незгоди з його процесуальними рішеннями і клопотання про оголошення перерви було заявлене в руслі цих дій представника. Тим часом, по-перше, закон прямо виключає незгоду сторони з процесуальними рішеннями судді як підставу для відводу, по-друге, якщо ж представник на свій розсуд кваліфікував виникнення підстав для відводу як винятковий випадок (ст. 39 ч. 3 абз. 2 ЦПК України), а підстави такими, про які йому не могло бути відомо раніше, то не мав жодних перешкод для заявлення відводу внаслідок певних дій судді одразу ж у судовому засіданні.

Тож і ці дії представника сторони не є добросовісним слідуванням вимогам процесуального закону. Зазначене підтверджується і змістом доданої до апеляційної скарги заяви про відвід судді Кривці В.П. від 06.12.2019, підписаної вже не представником ОСОБА_2 , а відповідачем ОСОБА_1 , де мотивами для відводу є як незгода з процесуальними рішеннями судді, так і обставини, що вочевидь існували задовго до заявлення відводу та були доступними з відкритих джерел (зокрема, дані про певні рішення, ухвалені суддею, певні дані про його фінансові зобов`язання) (а.с. 50-52). Право сторони на відвід суду (судді) не може заперечуватися як таке, водночас реалізація цього права може і повинна здійснюватися лише в передбаченому процесуальним законом порядку. Зрештою, не була позбавлена сторона відповідача можливості діяти в подальшому в процесі у контексті доказування на захист своєї правової позиції способами і засобами, передбаченими цивільним процесуальним законом.

Відповідні процесуальні рішення судді вмотивовані, суд коректно роз`яснював свої дії учасникам процесу. Щодо застосування заходу процесуального примусу до представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рішка С.І. Міжгірський районний суд постановив 04.12.2019 ухвалу, повний текст якої був складений 05.12.2019 (а.с. 34-35). Ухвала містить належну мотивацію прийнятого процесуального рішення.

Поза тим, доводи апеляції щодо порушення судом норм процесуального права в частині дотримання порядку постановлення оскарженої ухвали заслуговують на увагу.

Положення ст. 256 ЦПК України передбачають, що ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати (ч. 4); ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи; ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання (ч. 5); складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали; судове рішення, що містить вступну та резолютивну частини, має бути підписане всім складом суду і приєднане до справи (ч. 6).

Ухвала суду про застосування заходу процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу підлягає постановленню окремим документом. За відповідних обставин не виключається можливість проголошення вступної і резолютивної частини ухвали зі складанням її повного тексту у встановлений процесуальним законом строк.

У судовому засіданні 04.12.2019 суд першої інстанції ухвалив застосувати щодо представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рішка С.І. захід процесуального примусу у вигляді штрафу, проте, не видалявся для постановлення ухвали до нарадчої кімнати, не проголосив у судовому засіданні повного тексту ухвали чи її вступної і резолютивної частини, в тому числі, не оголосив суму штрафу. Повний текст ухвали був складений 05.12.2019.

Відтак, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм процесуального права, яка виключає можливість залишення ухвали про застосування заходу процесуального примусу чинною, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу скасувати.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Рішка Сергія Івановича задовольнити, ухвалу Міжгірського районного суду від 4 грудня 2019 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2020 року.

Судді