Справа № 439/1218/18 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/1709/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника АТ «Укрзалізниця» - Гаяс Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року у справі за скаргою представника Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення та дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Любов Іванівни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИЛА:

Представник Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ВП №61521043 від 12.03.2020 про відкриття виконавчого провадження про стягнення на користь держави боргу в розмірі 2 114,40 грн. Просить визнати неправомірними дії Печерського РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та скасувати цю постанову, а також зобов`язати Печерський РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винести постанову про повернення виконавчого документа.

Вимоги скарги мотивує тим, що 20.12.2018 рішенням Бродівського районного суду Львівської області у справі №439/1218/18 постановлено стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в розмірі 2 114,40 гривень. 26.06.2019 Бродівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення з АТ «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в розмірі 2 114,40грн. 25.03.2020 АТ «Українська залізниця» отримано постанову про відкриття виконавчого провадження винесену державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м.Київ ЦМУ МЮ (м.Київ). Вважають дану постанову протиправною, незаконною та вчиненою з порушенням норм законодавства України. Скаржник зазначає, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Відповідно до пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Згідно додатку 2 до цього Закону Акціонерне товариство «Українська залізниця» включено до вказаного переліку. Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в Законі). Тому, просить вимоги скарги задоволити.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року у задоволенні скарги представника Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення та дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваль Любов Іванівни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відмовлено.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 № 145-ІХ встановлено заборону вчинення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлює виконання рішення у примусовому порядку. Зазначає, що суд першої інстанції, не звернув увагу на той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2020 у виконавчому провадженні ВП №61521043 була винесена державним виконавцем після набранням чинності Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №145-ІХ. Такими виконавчими діями державний виконавець порушив пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 145-ІХ. Також вважає, що в порушення п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не вчинив виконавчої дії, яка полягає в поверненні наказу стягувачу.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта Гаяс Т.І. просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду - скасувати, з мотивів, викладених у скарзі.

Представник Печерського РВ ДВС у м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 20 грудня 2018 року рішенням Бродівського районного суду Львівської області постановлено стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в розмірі 2 114 грн 40 коп., на виконання чого 26 червня 2019 року Бродівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист.

12 березня 2020 державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м. Київ ЦМУ МЮ (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 439/1218/18 виданого 26 червня 2019 року Бродівським районним судом Львівської області про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" на користь держави борг в розмірі 2 114 грн 40 коп.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

А згідно із пунктом 1 частини другої цієї статті Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як зазначено в частині першій статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки, коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, і цей перелік є вичерпним.

В ході розгляді справи, судом не встановлено обставин, які б давали підстави державному виконавцю повернути виконавчий лист у даній справі без прийняття до виконання.

Крім цього, з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

З огляду на викладене, обставини щодо неправомірних дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції не знайшли свого підтвердження.

Згідно із частиною третьою статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, у зв`язку із чим, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, адже її доводи вірних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:20.11.2020

Головуючий

Судді