Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 205/4176/18

провадження № 61-6279св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у складі судді Приходченко О. С. та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним вище правочином.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 28 204, 98 грн, з яких: 2 374, 96 грн - заборгованість за кредитом; 20 765, 50 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 3 150 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 314, 52 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 204, 98 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 08 вересня 2010 року у розмірі 3 919, 69 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 374, 96 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 544, 73 грн, а також судовий збір у розмірі 245, 74 грн, а всього 4 165, 43 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами у справі, в силу укладеного договору у відповідача виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі.

Крім того, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до статей 1048, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також суд зазначив, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, а саме пені та комісії, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.

Відсутні підстави і для задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача штрафів, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод між сторонами укладено не було.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено укладення між сторонами кредитного договору від 08 вересня 2010 року з встановленим кредитним лімітом 500 грн. У матеріалах справи відсутні докази, що банком надавався кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищевказаним кредитним договором, а також, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постанову апеляційного суду, справу в цій частині передати до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач довів належними та допустимими доказами заявлені вимоги, проте суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, тому помилково відмовив у задоволенні позову. Разом з тим, відповідач, який частково виконував умови кредитного договору та сплачував заборгованість, не заперечував щодо позову, розмір визначеної позивачем заборгованості не оспорював, контррозрахунку не навів, факту укладення кредитного договору та отримання коштів не спростував.

Відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої йому відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, зі встановленням кредитного ліміту в розмірі 500 грн.

Відповідач, після отримання картки, здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.

Саме по собі неознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеним кредитного договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

15 травня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 08 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 08 вересня 2010 року складає 28 204, 98 грн, з яких: 2 374, 96 грн - заборгованість за кредитом; 20 765, 50 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 3 150 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 314, 52 грн - штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за його користування, пеню, комісію та штраф.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитним коштами, пені, комісії та штрафів задоволенню не підлягають, врахувавши при цьому й ті обставини, що банк не заявляв позовних вимог до відповідача про стягнення процентів в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, враховуючи наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 08 вересня 2010 року, не заповнені поля стосовно оформлення кредиту, виду картки, зазначення кредитного ліміту. Крім того, у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу відповідачу кредитної картки «Універсальна» або будь-якої іншої картки.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку за період з 08 вересня 2010 року по 30 квітня 2018 року, а також довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номерів та строку дії.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не дослідив наявні у справі докази у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви, тому дійшов передчасного висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт видачі відповідачу кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі 500 грн.

При цьому, банк вказував на те, що виходячи з виписки по картковому рахунку позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Такі обставини справи були встановлені і під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 53-55), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Проте, скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог та мотивовано не відхилив доводи апеляційної скарги.

Отже, апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту.

Крім того, оскільки згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 надано не одну, а шість кредитних карток (а. с. 56), апеляційному суду слід з`ясувати чи отримував відповідач кредитні картки та строк їх дії, які кредитні картки було видано на підставі анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 08 вересня 2010 року, а також на підставі якого карткового рахунку останнім отримано кредит та в якому розмірі.

Таким чином, при розгляді справи в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд апеляційної інстанції не перевірив з достатньою повнотою доводів позовної заяви та апеляційної скарги, в постанові не зазначив конкретних обставин, які спростовують у повному обсязі заявлені у справі вимоги.

Крім того, при перегляді справи апеляційний суд керується принципами пропорційності, змагальності сторін та диспозитивності, які полягають у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, можливості осіб, які беруть участь у справі, розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, а також засобами їхнього захисту, що активно впливають на виникнення, рух і закінчення цивільного процесу, з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, та дотриманні розумного балансу прав та інтересів учасників справи з метою досягнення розумного співвідношення між цілями впливу та засобами їх досягнення.

Відповідач ОСОБА_1 не приймав участі у судових засіданнях, пояснень по суті вимог не надавав, а в матеріалах справи відсутні і будь-які докази належного повідомлення його про розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Разом з тим, доводи та докази банку без достатніх аргументів відхилені судом апеляційної інстанції.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Разом з тим, апеляційний суд вийшов за межі доводів позовної заяви та апеляційної скарги, яку подавав банк, та скасував рішення суду першої інстанції і відмовив у задоволенні позову, пославшись при цьому на положення частини четвертої статті 367 ЦПК України.

Проте, апеляційний суд не навів достатньо аргументованих мотивів таких дій, що відповідають як обставинам справи так і правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у подібних правовідносинах.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

В решті постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

І. М. Фаловська