Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 754/13599/16

провадження № 61-8045 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Калараша А.А., Мартєва С.Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Автогаражний кооператив з експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів «Радосинь»,

третя особа - Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Деснянського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Автогаражного кооперативу з експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів «Радосинь» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у складі судді Бабко В.В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у складі суддів Мельника Я.С., Іванової І.В., Сержанюка А.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Автогаражного кооперативу з експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів «Радосинь» (Далі - АГК «Радосинь») про визнання рішення загальних зборів членів Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року недійсним, визнання дій посадових осіб Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» щодо невидачі посвідчення про його членство в автогаражному кооперативі неправомірними та зобов`язання відповідача видати йому таке посвідчення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 15 квітня 1998 року між ним і головою АГК «Радосинь» ОСОБА_2 укладено договір забудови №70, предметом якого є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних боксів на території гаражного комплексу АГК "Радосинь" по АДРЕСА_1 , боксу НОМЕР_1 , якому в подальшому присвоєно номер 2130.

У подальшому, у цьому кооперативі ним було побудовано два гаражні бокси № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які були об`єднані та перереєстровані розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 квітня 2007 року в один гаражний бокс, якому присвоєно № НОМЕР_2.

Крім того, ним були виконанні всі вимоги статуту АГК «Радосинь», сплачений вступний внесок, збудований за власні кошти гаражний бокс, вчасно сплачені всі обов`язкові та цільові внески.

Вказував, що протоколом № 2 зборів членів кооперативу АГК «Радосинь» від 08 лютого 2007 року затверджено нову редакцію статуту кооперативу, зареєстрованого державним реєстратором Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

На підставі протоколу загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року, його включено до списку асоційованих членів кооперативу, однак, про збори від 30 квітня 2014 року його не повідомили, свою думку про включення його до асоційованих членів кооперативу він не висловив.

Також, з протоколу від 30 жовтня 2014 року вбачається, що на зборах були присутні всього 8 членів кооперативу, яких визнано членами кооперативу з ухвальним голосом, а інших 1083 членів кооперативу асоційованими членами кооперативу з правом дорадчого голосу.

Вважав, що оскільки до 30 квітня 2014 року статутом кооперативу не були визначені критерії, відповідно до яких члени кооперативу, які вступили до нього до 2003 року, вважаються асоційованими його членами, чи членами з ухвальним голосом, то 8 осіб не мали права приймати за усіх такі рішення. На зборах членів кооперативу 30 жовтня 2014 року не було кворуму, а тому рішення прийняті на цих зборах вважає незаконними і такими, що порушують його права.

У зв`язку з викладеним просив суд визнати незаконними та скасувати рішення загальних зборів членів АГК «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року, визнати дії посадових осіб автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» щодо невидачі посвідчення про його членство в автогаражному кооперативі неправомірними та зобов`язати відповідача видати йому таке посвідчення.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним і скасовано рішення загальних зборів членів АГК «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року, оформлених протоколом № 1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем при проведенні зборів 30 жовтня 2014 року не було дотримано вимог закону та статуту про скликання і проведення загальних зборів, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості бути присутнім на зборах та належним чином підготуватись до розгляду питань порядку денного, брати участь в них та своєчасно вносити до нього відповідні пропозиції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, представник АГК «Радосинь» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 Цивільного процесуального Кодексу України (Далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року справу за вищезазначеним позовом призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що під час проведення загальних зборів кооперативу 30 жовтня 2014 року мала місце явка всіх членів, а отже достатній кворум для прийняття рішень, що стосуються діяльності кооперативу.

Судами не повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи в частині суб`єктного складу загальних зборів членів кооперативу , наявність кворуму, наскільки оскаржувані дії могли вплинути на прийняття рішення.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

29 травня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 у якому заявник посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Автогаражний кооператив «Радосинь» зареєстрований Ватутінською районною державною адміністрацією в м. Києві 05 червня 1997 року за реєстраційним номером №663, .

15 квітня 1998 року між ОСОБА_1 та головою АГК "Радосинь" ОСОБА_2 укладено договір забудови №70, предметом якого є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних боксів на території гаражного комплексу АГК "Радосинь" по АДРЕСА_1 , боксу НОМЕР_1, якому в подальшому присвоєно номер 2130.

Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити солідарну частку об`єктів загального користування, перелік яких визначався у додатку №1 зазначеного договору. На підставі рішення АГК «Радосинь» сума внеску була визначена в розмірі 750 доларів США по курсу на день оплати.

23 квітня 1998 року ОСОБА_1 сплачено 1057 грн. 50 коп.

У вказаному кооперативі ним побудовано два гаражні бокси № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які в подальшому були об`єднані та перереєстровані розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 квітня 2007 року у один гаражний бокс, якому присвоєно № НОМЕР_2.

Членство ОСОБА_1 у АГК «Радосинь» підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить гаражний бокс № НОМЕР_2 в АГК «Радосинь», а також довідкою АГК «Радосинь» №84 від 14 серпня 2008року з якої вбачається, що ОСОБА_1 є членом АГК «Радосинь» згідно зборів уповноважених протоколу №1 від 27 травня 1997 року, що також встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2016 року, яке набрало законної сили.

Право на членство ОСОБА_1 у кооперативі відповідає положенню Статуту в редакції від 1997 року.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 2-9392/10 встановлено, що ОСОБА_1 є членом АГК «Радосинь».

08 лютого 2007 року Протоколом загальних зборів членів кооперативу АГК «Радосинь» затверджено нову редакцію Статуту кооперативу, зареєстровану державним реєстратором Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п.9.1. Статуту (редакції 2007 року), Вищим органом управління є загальні збори (збори уповноважених) членів кооперативу.

30 жовтня 2014 року загальними зборами членів кооперативу АГК «Радосинь» визначено списки членів кооперативу з правом ухвального голосу, а також, визначено список асоційованих членів кооперативу.

Відповідно до протоколу від 30 жовтня 2014 року на зборах були присутні члени кооперативу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , слухали інформацію ОСОБА_4 про результати ревізії. Відповідно до акту - 1093 фізичних осіб сплатили пайові внески. Разом пайовий фонд, складає 5 464 321,43грн. Вступні пайові внески сплатили 10 фізичних осіб, які є членами кооперативу з правом ухвального голосу, 1083 особи сплатили тільки пайові внески і за фактом є асоційованими членами кооперативу. Згідно голосування «за 8 чоловік», «проти 0 чоловік», утримались 0 чоловік».

На підставі протоколу загальних зборів членів кооперативу «Радосинь» від 30 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 включено до списку асоційованих членів кооперативу.

Також судами встановлено, що з моменту створення кооперативу загальні збори не скликалися, лише зборами уповноважених вирішувалися всі питання пов`язані з діяльністю кооперативу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального Кодексу (Далі- ЦПК України) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав рішення загальних зборів членів АГК «Радосинь» щодо виключення його до списку асоційованих членів кооперативу, таким, що не відповідає вимогам закону. Мотивував вимоги тим, На зборах членів кооперативу 30 жовтня 2014 року не було кворуму, а тому рішення прийняті на цих зборах вважає незаконними і такими, що порушують його права..

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку (частина перша статті 80 Цивільного Кодексу України (Далі - ЦК України)).

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини перша та друга статті 83 ЦК України).

За змістом статей 85 та 86 ЦК України, статей 6 та 19-1 Закону України «Про кооперацію» ГБК «Північний» належить до непідприємницьких товариств.

28 березня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року № 642-VII.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 цього Закону пункт 4 частини першої статті 12 ГПК України викладено у новій редакції, відповідно до якої господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів (близький за змістом припис передбачає пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду).

Отже, з 28 березня 2014 року процесуальний закон передбачив юрисдикцію господарського суду щодо розгляду справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах не лише господарського товариства з його учасниками (засновниками, акціонерами, членами), але й інших юридичних осіб з їхніми учасниками (засновниками, акціонерами, членами), якщо такий спір пов`язаний, зокрема, з діяльністю відповідної юридичної особи й управлінням нею.

Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній з 28 березня 2014 року до 15 грудня 2017 року, або пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із виникненням, здійсненням або припиненням корпоративних прав, зокрема права на участь в управлінні юридичною особою через її статутні органи.

Згідно із частиною першою статтею 94 Господарського Кодексу України (Далі - ГК України) кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Отже, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини його членів з кооперативом, що пов`язані зі створенням, діяльністю, припиненням діяльності такої юридичної особи, а також з управлінням нею, є корпоративними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19),постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19).

Відповідно до статуту АГК «Радосинь» останній є обслуговуючим кооперативом, утвореним шляхом об`єднання фізичних осіб на основі їхнього членства та для надання їм послуг.

Отже ураховуючи те, що позивач оскаржив рішення загальних зборів гаражно-будівельного кооперативу, насамперед, через порушення проведення загальних зборів членів, позовні вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав й оцінкою діяльності органів управління АГК «Радосинь» на предмет відповідності вимогам цивільного законодавства.

З огляду на викладене, оскільки спір виник між учасником юридичної особи (членом кооперативу) та цією особою і пов`язаний із діяльністю й управлінням нею, такий спір виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19).

На зазначене суди попередніх інстанцій увагу не звернули та ухвали рішення по суті спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосував норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених вимог підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Автогаражного кооперативу з експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів «Радосинь» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу з експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів «Радосинь», третя особа: Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Деснянського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання рішення загальних зборів членів автогаражного кооперативу недійсним закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А.А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С.П. Штелик