ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3825/19
провадження № 2/753/3341/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

при секретарі - Лаптєвої Ю.М.

за участю представника позивача - Братищенко Ю.О.

представника відповідача - Семенчук В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", який є правонаступником Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про заборону вчинення дій,-

встановив:

В лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», в якому просив заборонити АТ "Укрсоцбанк" звертати стягнення на нежитлові приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №20) (в літері "А") на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом набуття права власності на ці приміщення у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку", без укладання з ОСОБА_1 окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2006 року між сторонами було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, зі змінами від 17.04.2008 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 600 000,00 Євро, зі сплатою 12,25% річних.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору, 07.07.2006 року було укладено іпотечний договір № 04/І-305, предметом якого були нежитлові приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №20) (в літері "А") на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

АТ «Укрсоцбанк» звернувся до позивача з вимогою повідомленням про усунення порушень зобов`язань та виселення від 07.02.2019 року, відповідно до якої було зазначено, що станом на 06.02.2019 року розмір заборгованості позивача за кредитним договором становить 1 312 573,75 Євро.

Однак, позивач вважає, що банк вже розпочав задовольняти свої вимоги за вказаним кредитним договором, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно як у судовому порядку, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отримана позивачем вимога банку, в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку", яка встановлює необхідність такої вимоги, виключно, для звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Разом з тим, іпотечний договір передбачає, що АТ «Укрсоцбанк» може звернути стягнення на предмет іпотеки, набувши права власності на нього у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку", а саме: шляхом укладення між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, проте зазначений договір між сторонами не укладався.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2019 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ "Альфа-Банк".

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд про задоволення позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд про відмову у задоволенні позову. Підтримав відзив на позов, наданий представником АТ «Укрсоцбанк».

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.06.2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого, у свою чергу, є АТ "Альфа-Банк) було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, зі змінами від 17.04.2008 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 600 000,00 Євро, зі сплатою 12,25% річних та кінцевим строком повернення коштів - 26.06.2016 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору, 07.07.2006 року було укладено іпотечний договір № 04/І-305, предметом якого були нежитлові приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №20) (в літері "А") на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

На час розгляду даного позову зазначені договори є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, та доказів зворотному матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Головним управлінням комунальної власності міста Києва, виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 18.05.2006 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №20) (в літері "А") на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

АТ «Укрсоцбанк» 07.02.2019 року звернувся до позивача з вимогою про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої було зазначено, що станом на 06.02.2019 року розмір заборгованості позивача перед АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 27.06.2006 року становить 1 312 573,75 Євро, а тому АТ «Укрсоцбанк» вимагав виконати порушене основне зобов`язання, сплатити заборгованість, та попередив про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтунвання позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушує права позивача, як споживача, оскільки АТ «Укрсоцбанк» може звернути стягнення на предмет іпотеки, набувши права власності на нього у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку", а саме: шляхом укладення між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, проте зазначений договір між сторонами не укладався.

Разом з тим, слід зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та вказаної Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Причинний зв`язок - це об`єктивний зв`язок між дією (бездіяльністю) тієї чи іншої особи і певним наслідком

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про припинення протиправних дій банку щодо відправки незаконних вимог щодо сплати позивачем боргу та стягнення на предмет іпотеки є необгрунтованими, зважаючи на те, що обраний спосіб захисту не відновить права позивача та ефективно не захистить його право у разі порушення, оскільки між сторонами існує спір щодо наявності та/або відсутності заборгованості за кредитним договором, і дане питання підлягає вирішенню в рамках спору, зокрема, про стягнення кредитної заборгованості або ж припинення зобов`язань.

Крім того, суд не погоджується і з викладеними доводами позову в частині заборони відповідачу здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки з огляду на наступне.

Так, суду не надано доказів того, що на час подачі позову і під час розгляду справи по суті, були порушені, не визнані або оспорені права позивача за захистом яких, мало місце звернення до суду в цій частині, оскільки, надіслання позивачу повідомлення від 07.02.2019 року про сплату заборгованості та в разі невиконання вимог щодо сплати заборгованості попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є доказом того, що банком розпочаті дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на зазначені нежитлові приміщення, оскільки надана до суду позовна заява ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є належним доказом, так як суду не надано належних доказів прийняття вказаного позову судом до розгляду. Також, не є належним доказом позовних вимог виконавчий напис №1415 від 28.02.2018 року, оскільки рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 11.12.2018 року визнано виконавчий напис № 1415 від 28.02.2018 року, вчинений ПН КМНО Осипенком Д.О., згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 7 273 418 грн. 87 коп. за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна - нежитлових приміщень з №1 по № 20 (групи приміщень № 20) ( в літері «А») на другому поверсі - офіс, загальною площею 374,7 квадратних метри, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Суд звертає увагу сторони позивача на те, що судовому захисту підлягає порушене право особи.

Зазначений іпотечний договір сторін містить відповідне застереження щодо права банку на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Матеріали справи не містять належних, допустимих доказів того, що це застереження в іпотечному договорі сторін на час розгляду цієї справи судом є нечинним чи визнано за будь-яким рішенням будь-якого суду недійсним.

Само по собі зазначене повідомлення банку про намір у майбутньому звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є, на думку суду, зверненням стягнення на предмет іпотеки банком, у тому числі у позасудовому порядку.

Крім того, в даному випадку вимоги ст. 386 ч. 2 ЦК України, також не можуть бути застосовані, оскільки вона стосується вимог про заборону вчинення дій, які можуть порушити права власника (позивача у справі), а в даному випадку заявлені вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії, зокрема, які ще ним не вчинені.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги безпідставність та передчасність пред`явлених позовних вимог, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", який є правонаступником Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про заборону вчинення дій- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: