У Х В А Л А

16 листопала 2020 року

м. Київ

справа № 484/107/19

провадження № 61-15724ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу за попереднім договором,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в листопаді 2018 року в мережі Інтернет він знайшов оголошення про продаж автомобіля та домовився про зустріч 15 листопада 2018 року в місті Одесі.

15 листопада 2018 року між ним та ОСОБА_1 , який діяв як фізична особа-підприємець, укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0210, за яким сторони зобов`язались того ж дня, укласти основний договір купівлі-продажу автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy, 2015 року випуску. На виконання умов попереднього договору позивач здійснив оплату авансу в сумі 114 975, 32 грн на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві «Полтава-Банк».

Однак, основний договір між сторонами укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, що свідчить про припинення зобов`язання встановленого попереднім договором. Відповідач діяв як директор ТОВ «Авто-Віні», якого не існує та ним грошові кошти були отримані від позивача без достатніх правових підстав.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 114 975, 00 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений аванс у сумі 114 975, 00 грн та 1 149, 75 грн витрат по сплаті судового збору.

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 114 975, 00 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

У касаційній скарзі відсутні посилання на вказані вище обставини, які є підставами для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуванізаявником судовірішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягаютькасаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу за попереднім договоромвідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук