Номер провадження: 22-ц/813/2939/20
Номер справи місцевого суду: 491/675/18
Головуючий у першій інстанції Дорош В.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Ананьївської районної ради Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у справі за позовом ОСОБА_1 до Ананьївської районної ради Одеської області (третя особа - Відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, на рішення Ананьївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Дорош В.В. 09 серпня 2018 року у м. Ананьїв Одеської області, -

встановила:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до Ананьївської районної ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю (а.с. 2-3).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що з липня 2005 року по теперішній час вона та її родина користуються в господарських цілях нежитловим складським приміщенням (кормосховищем), яке розташоване поза межами населеного пункту Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на території комплексу будівель та споруд КСП «Ілліча» (друге господарство). Поштова адреса на теперішній час приміщенню не присвоєна. Вказане приміщення використовується лише для зберігання овочів, продуктів, матеріалів тощо. На протязі всього часу користування цим приміщенням (протягом тринадцяти років), нею його стан був значно покращений шляхом проведення ремонтних робіт. Позивач щорічно проводить поточні ремонти приміщення. Заволодіння цим приміщенням відбулося відкрито та добросовісно, так як ніхто не забороняв їй ним користуватися. На даний час вона не може відшукати власників цього приміщення з метою належного оформлення права власності на нього, у зв`язку з чим звернулася до суду та просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на складське приміщення (кормосховище) загальною площею 995 м.2, літ. А, яке розташоване поза межами населеного пункту Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на території комплексу будівель та споруд КСП «Ілліча» (друге господарство) (а.с. 22).

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Ананьївської районної ради Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що ОСОБА_1 відомо, що спірні приміщення розташовані на території будівель та споруд КСП Ілліча, тобто, позивач знала про дійсного власника майна, а тому відсутні підстави для набуття права власності за набувальною давністю (а.с. 31-39).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Заступника прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Ананьївської районної ради Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що є достатньо підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нежитлове приміщення (кормосховище), яке розташоване поза межами населеного пункту Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на території комплексу будівель та споруд КСП «Ілліча» (друге господарство), оскільки вона відкрито, безперервно володіє вказаним майном протягом 13 (тринадцяти) років.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивачем обрано такий спосіб судового захисту, як визнання права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю складське приміщення (кормосховище) на території комплексу будівель та споруд колишнього КСП «Ілліча» (друге господарство) поза межами населеного пункту, орієнтовно на відстані 2 (двох) кілометрів від адміністративної території с. Жеребкове.

Частиною 1 статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому, володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності.

За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, звернулась до суду із позовом до Ананьївської районної ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що з липня 2005 року по теперішній час вона та її родина користуються в господарських цілях нежитловим складським приміщенням (кормосховищем), яке розташоване поза межами населеного пункту Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на території комплексу будівель та споруд КСП «Ілліча» (друге господарство). Одночасно, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не може відшукати власників цього приміщення з метою належного оформлення права власності на нього, у зв`язку із чим звернулася до суду.

Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки, як вказано у позові ОСОБА_1 , спірне приміщення розташоване на території будівель та споруд КСП «Ілліча», а отже, позивачу було відомо, на час звернення до суду, про дійсного власника майна як і те, що вона заволоділа чужим майном, що виключає факт добросовісності володіння.

Вказані факти також підтверджені ОСОБА_1 у запереченні на апеляційну скаргу (а.с.65), у якій остання зазначила, що складське приміщення (кормосховище) відносилось до майнових паїв членів колишнього КСП «Ілліча». Протягом всього часу користування складським приміщенням позивачем було укладено в простій письмовій формі договори купівлі-продажу окремо виділеного майна (кормосховища), відповідно відсотку такого майна у загальному пайовому фонді. Співвласники майна, відповідно акту приймання-передачі та розписок про отримання коштів, передали позивачу свої частки, тим самим відмовившись від права власності на будівлю. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу не відбулось з вини пайщиків у зв`язку із відсутністю у останнії документів, що підтверджують право власності.

Вказані факти не були прийняті до уваги судом першої інстанції, у зв`язку із чим останній дійшов помилкового висновку про достатність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нежитлове приміщення (кормосховище), яке розташоване поза межами населеного пункту Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на території комплексу будівель та споруд КСП «Ілліча» (друге господарство).

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області, який діє в інтересах держави в особі Ананьївської районної ради Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задовольнити.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Ананьївської районної ради Одеської області (третя особа - Відділ надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Одеської області (, Р/р UA0000564 в ДКСУ м. Київ) сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 332, 84 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе