Ухвала

19 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 204/7656/19

провадження № 61-16062ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович,

на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 30 вересня 2020 року за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила розірвати договір підряду від 17 вересня 2019 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь сплачені за договором кошти у розмірі 45 000 грн; пеню (за 14 днів) - 44 814 грн; 10 000 грн - моральної шкоди; відповідно до частини 10 статті 256 ЦПК України зазначити в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання рішення суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 19 травня 2020 року (у складі судді Мащука В. Ю.) позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року

(у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Деркач Н. М., Ткаченко І. Ю.) рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 19 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір підряду, укладений між ОСОБА_2

та ФОП ОСОБА_1 від 17 вересня 2019 року.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 37 400 грн; неустойку - 37 400 грн та моральну шкоду - 1 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

30 жовтня 2020 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Р. Ю., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 30 вересня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктами 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій даній справі є розірвання договору підряду та стягнення коштів.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди

є майновими вимогами, оскільки позивач їх визначила у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 99 814 грн

(45 000 грн + 44 814 грн + 10 000 грн), яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Заявник зазначає, що справа не є малозначною в силу закону, оскільки заявлені вимоги немайнового характеру, а саме: зобов`язання вчинити певні дії та розірвання договору підряду. Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в даному пункті, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та предмета.

Оскільки Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну та предмет позову, обставини конкретної справи, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, Верховний Суд вважає вказану справу незначної складності.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки справа має виняткове (істотне) значення для ФОП ОСОБА_1 .

Однак, посилання на те, що касаційна скарга повинна бути прийнята Верховним Судом з підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 47921/08, від 09 жовтня 2018 року).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дрозд Роман Юрійович, на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко