Номер провадження: 22-ц/813/1814/20
Номер справи місцевого суду: 523/6003/14-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без руху по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовною заявою, в якій зазначив, що 27 липня 2013 року між ним та ОСОБА_3 , укладено договір, відповідно до умов якого останній зобов`язаний за його завданням виконати підрядні будівельні роботи, зокрема здійснити реконструкцію фасаду житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до проектно-кошторисної документації у строк до 01 жовтня 2013 року, а позивач зобов`язався здійснити оплату за виконання будівельних робіт. Договір між сторонами укладено в усній формі, при цьому жодна сторона не наполягала на письмовій формі договора. ОСОБА_1 просив визнати укладений договір підряду від 27 липня 2013 року між ним та ОСОБА_3 розірваним з 03 березня 2014 року і стягнути з ОСОБА_3 , 22813 доларів США компенсації збитків у гривнях за курсом НБУ на момент ухвалення рішення по справі (т.1 а.с 1 50).

23 вересня 2015 року рішенням Суворовського районного суду міста Одеси (суддя Пепеляшков О.С.) позов задоволено частково. Визнано укладеним договір підряду між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Визнано розірваним договір підряду, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 293911, 11 грн, а всього стягнуто 296850, 16 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відновлено (т.1 а.с 268-269).

02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року в якій просив скасувати рішення в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог відмовити (т.1 а.с 271-280).

02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, просив змінити рішення в частині розірвання договору та стягнення збитків, а саме задовольнити позовну вимогу в загальному розмірі 493183, 40 грн (т.1 а.с 289-292).

16 листопада 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію збитків у розмірі 493183, 40 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.2 а.с 155-162).

30 листопада 2016 року, не погодившись з указаним рішенням судів першої й апеляційної інстанції ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою (т.4 а.с 3-29).

12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року залишено без змін (т.4 а.с 51-55).

13 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року (т.6 а.с 1-32).

05 червня 2018 року постановою Верховного Суду України заяву ОСОБА_3 про перегляд судових рішень задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року та рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.6 а.с 199-207).

02 жовтня 2018 року прийнято заяву від ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, а саме просив стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3 безпідставно отримані кошти у розмірі 58700 грн та 7100 доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент винесення рішення, інфляційні витрати у розмірі 81320, 17 грн, 3% річних у розмірі 8530 грн., суму відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 206839, 51 грн (т.6 а.с 224-258).

31 жовтня 2019 року ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси (суддя Аліна С.С.) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів залишено без руху (т.7 а.с 89-90).

14 листопада 2019 року не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу через Суворовський районний суд міста Одеси. Апелянт не погоджується з розміром судового збору який необхідно йому доплатити у розмірі 4912,4 грн так як вона є невірною математично. Судом постановлена ухвала з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд при визначенні розміру сплати судового збору бере максимальну позначку станом на 2018 рік, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 8810 грн від якої віднімає сплачену попередньо суму судового збору та отримує 4912, 40 грн, але якщо б навіть позовна заява була подана в 2018 році, то враховуючи ціну позову, сума судового збору не була б максимальною (ціна позову 556035,68 грн) Х 1% (ціни позову) = 5560, 36 грн. Апелянт просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси про залишення позову без руху, постановити окрему ухвалу відносно судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_5 у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

16.01.2020 року від представника ОСОБА_3 адвоката Козачишина О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача зазначив, що на даній стадії судового процесу представник позивача безпідставно та з порушенням процесуальних норм був змінений предмет позову, а суд першої інстанції не повинен був приймати до розгляду нові позовні вимоги. Фактично позивач подав новий позов, а тому повинен був сплатити судовий збір як за подачу нового позову. Тому представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача Черненко ОСОБА_6 та Чорний О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що судом було прийнято до розгляду уточнення позовних вимог. Фактично позивач збільшив позовні вимоги, однак не сплатив при цьому судовий збір у відповідному розмірі. В зв`язку з наведеним суд першої інстанції вирішив залишити без руху вказаний уточнений позов та надав позивачу строк на усунення недоліків шляхом сплати судового збору у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) від 10.12.2018 року було вирішено прийняти до розгляду заяву про уточнення позовний вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів (т. 7, а.с. 56).

Крім того, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Аліна С.С.) від 10.12.2018 року було закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судове засідання (т. 7, а.с. 57). Так, 02.07.2019 року та 31.10.2019 року за участю сторін були проведені судові засідання в справі (т. 7, а.с. 79, 85-86).

Ухвалою від 31.10.2019 року суд вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишити без руху (т. 7, а.с. 89-90).

Отже, як вбачається з наведеного, суд першої інстанції залишив без руху уточнені позовні вимоги на стадії розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тобто, фактично вирішення питання щодо залишення позову без руху має бути вирішено судом до прийняття справи до розгляду та відкриття провадження в справі.

Разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. А згідно з п. 13 вказаної статті якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з точки зору структурного поділу ЦПК України законодавчі положення щодо залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження в справі містяться в статті 185 глави 2 ЦПК України «Відкриття провадження у справі». Наступна глава 3 «Підготовче провадження» регулює питання відповідної стадії судового процесу.

Отже, враховуючи вище зазначене, за логікою цивільного процесу залишення позову без руху може мати місце лише до відкриття підготовчого провадження в справі. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24 липня 2018 року в справі № 916/3255/17.

Таким чином, враховуючи зазначене, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про залишення позовної заяви без руху, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 379 ЦПК України направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без руху - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

13.02.2020 року м. Одеса