Дата документу 18.11.2020 Справа № 317/2219/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2219/17 Головуючий у 1 інстанції Нікітін В.В.
Провадження № 22-ц/807/3201/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) про встановлення факту перебування у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту перебування у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2016 року сторони фактично проживали однією сім`єю, вели спільний побут та мали спільний бюджет. Під час спільного проживання у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилась донька.

За час спільного проживання однією сім`єю у власності позивача та відповідача перебувало наступне майно: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль Bentley Mulsane, 2012 року випуску; автомобіль Bentley Continental, 2013 року випуску; автомобіль Bentley Continental, 2011 року випуску.

Посилаючись на те, що зазначене вище майно (окрім будинку АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_5 , як зазначено в уточненій позовній заяві, в період з 2012 по 2016 роки провів реконструкцію, переробивши другий поверх будинку та добудувавши третій за власний кошт) було придбане на спільні кошти під час фактичного проживання однією сім`єю, позивач просив суд визнати факт його спільного сумісного проживання однією сім`єю разом з відповідачем ОСОБА_6 , визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити це майно, визнавши за позивачем та відповідачем право на Ѕ частку кожного з зазначеного вище списку майна.

17 квітня 2020 року ОСОБА_6 подала заяву про затвердження мирової угоди, до якої додано саму мирову угоду від 09 квітня 2020 року, що підписана особисто позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 (том 7, а.с. 40-43).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року затверджено мирову угоду наступного змісту:

«1. Вступні положення.

1.1.Ця Мирова угода складається у межах провадження у справі № 317/2219/17, відкритого ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.08.2019 року.

1.2.У своєму волевиявленні Сторони керуються спільним рішенням, Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, ст.ст. 207, 208 Цивільного процесуального кодексу України, іншими чинними законодавчими актами України.

2.Визначення зобов`язань сторін.

2.1.Відповідачка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнає юридичний факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2016 року.

2.2.Відповідачка ОСОБА_6 визнає, що майно, набуте під час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2016 року є спільним сумісним майном.

2.3.Сторони дійшли до згоди та визнали об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набутими за час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2016 року, наступне майно:

- земельну ділянку кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 297 464,00 гривень;

- житловий будинок, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 345 048,00 гривень;

- житловий будинок, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3 161 295,00 гривень;

- автомобіль Bentley Mulsane, 2012 року випуску, об`єм двигуна 6752 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 4 717 072,00 гривень;

- автомобіль Bentley Continental, 2013 року випуску, об`єм двигуна 5998 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 4 012 430,00 гривень;

- автомобіль Bentley Continental легковий кабріолет В, 2011 року випуску, об`єм двигуна 5998 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 2 599 000,00 гривень.

2.4.Сторони дійшли згоди про розподіл майна, набутого за час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в порядку, визначеному цією мировою угодою, а саме:

2.4.1.В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю, виділити ОСОБА_6 та визнати за нею право особистої приватної власності на:

- автомобіль марки Bentley Mulsane, 2012 року випуску, об`єм двигуна 6752 см.куб., чорного кольору, номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 4 717 072,00 гривень;

- автомобіль марки Bentley Continental, 2013 року випуску, об`єм двигуна 5998 см.куб., червоного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 4 012 430,00 гривень;

- Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 148 732,00 гривні;

- Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 4 977 495,00 гривень;

- Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 9 540 249,00 гривень.

Право власності на зазначене нерухоме майно виникає у сторін з моменту державної реєстрації такого права.

2.4.2.В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю, виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право особистої приватної власності на:

- Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 148 732,00 гривні;

- Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 4 977 495,00 гривень;

- Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 9 540 249,00 гривень.

Право власності на зазначене нерухоме майно виникає у сторін з моменту державної реєстрації такого права.

2.4.3.Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на:

- земельну ділянку кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 297 464,00 гривень;

- житловий будинок, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 345 048,00 гривень;

- житловий будинок, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3 161 295,00 гривень;

- автомобіль Bentley Mulsane, 2012 року випуску, об`єм двигуна 6752 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 4 717 072,00 гривень;

- автомобіль Bentley Continental, 2013 року випуску, об`єм двигуна 5998 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 4 012 430,00 гривень.

2.4.4. ОСОБА_5 відмовляється від вимоги щодо стягнення з ОСОБА_6 1 299 500,00 гривень в якості грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Bentley Continental легковий кабріолет В (2011 року випуску, об`єм двигуна 5998 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент продажу), проданого 07.04.2017 р. за ціною 2 599 000,00 гривень.

3.Умови укладення Мирової угоди.

Цю Мирову угоду укладено на умовах неухильного виконання Сторонами всіх положень даної угоди.

Ані Відповідач, ані Позивач не можуть здійснювати жодні дії, які є, чи можуть розцінюватися як заходи, що суперечать умовам виконання зобов`язань за даною Мировою угодою або затягують чи унеможливлюють хід її виконання.

У разі невиконання Сторонами умов Мирової угоди, вони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

4.Заключні положення.

4.1.Дана мирова угода надається сторонами до суду для її затвердження.

4.2.Мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження Запорізьким районним судом Запорізької області.

4.3.Сторони за цим позовом інших претензій один до одного не мають.

4.4.Ця Мирова угода складає та виражає всі договірні умови та розуміння між Сторонами щодо всіх вказаних питань, при цьому всі минулі обговорення, домовленості та ін. між Сторонами, якщо такі мали місце, втрачають силу.

4.5.Наслідки укладення мирової угоди, зміст ст.ст. 207, 208, 255, 256 ЦПК України сторонам ясні та зрозумілі.

4.6.У зв`язку з тим, що спір врегульовано справжньою мировою угодою, провадження у справі № 317/2219/17 Сторони просять закрити.

4.7.Сторони не заперечують проти затвердження даної мирової угоди у судовому засіданні без їх участі».

Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода відповідає чинному законодавству, не порушує права сторін, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У мировій угоді, сторони дійшли згоди та визнали об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набутими за час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 2012 року по 31 грудня 2016 року, наступне майно: земельну ділянку кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль Bentley Mulsane, 2012 року випуску; автомобіль Bentley Continental, 2013 року випуску; автомобіль Bentley Continental легковий кабріолет В, 2011 року випуску.

В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю, виділено ОСОБА_6 та визнано за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки Bentley Mulsane, 2012 року випуску; автомобіль марки Bentley Continental, 2013 року випуску; Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 4 977 495,00 гривень; Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю, виділено ОСОБА_5 та визнано за ним право особистої приватної власності на: Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :08:001:2226 площею 0,0722 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 370,9 кв.м., з житловою площею 129 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 500 кв.м., з житловою площею 185 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Положеннями ч.1 ст. 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи з обґрунтувань позовних вимог та положень ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був встановити обставини щодо належності на праві власності подружжю майна, яке вони бажають поділити, а також з`ясувати чи не перебуває спірне майно під забороною відчуження, чи не мають треті особи права власності на дане майно. Тобто, з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди закону і чи не порушують права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

05 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику грошові кошти в сумі 3563200 грн. Відповідач зобов`язалась повернути позику у строк до 5 липня 2018 року.

05 липня 2017 року, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у відповідача на підставі вищезазначеного договору позики сторонами було укладено договір іпотеки.

За умовами вищевказаного договору іпотеки, ОСОБА_6 передала ОСОБА_1 в іпотеку житловий будинок, літ. А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 370,9 кв.м, житловою площею 129 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,0722 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: :08:001:2226; земельну ділянку площею 0,0722 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: :08:001:2226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2018 року позов ваш ОСОБА_1 до ОСОБА_6 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 5 липня 2017 року в сумі 3 563 200 грн., пеню за порушення зобов`язання з повернення позики в сумі 28 366 740 грн., судові витрати в сумі 11 149,39 грн., а всього 31 941 089,39 грн.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавпя, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За приписами ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не має права без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не надавав згоди ОСОБА_6 відчужувати предмет іпотеки або його частини. Станом на сьогоднішній день іпотека є чинною.

Суд першої інстанції застосував ст. 23 Закону України Про іпотеку» без урахування висновку щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року в справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786 св 18), згідно якої зазначена норма Закону України «Про іпотеку» регулює абсолютно інші правовідносини.

У випадку визнання право власності на предмет іпотеки за одним із подружжям або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо набуття сторонами у спільну сумісну власність нерухомого майна, переданого в іпотеку ОСОБА_1 , не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 прийняла в особисту приватну власність від ОСОБА_5 житловий будинок літ. А-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до п.6.2. вищевказаного договору, зроблено застереження про те, що зазначений житловий будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 зазначила, що на момент придбання будинку у власність вона в шлюбі не перебуває, однією сім`єю без укладення шлюбу ні з ким не проживає.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 прийняла в особисту приватну власність від ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2226, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному договорі зазначено про те, що земельна ділянка набута ОСОБА_6 в особисту приватну власність, на момент її придбання у власність відповідачка в шлюбі не перебуває, однією сім`єю без укладення шлюбу ні з ким не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Враховуючи зазначені норми права та укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, передане ОСОБА_6 в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно не є та не могло бути об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки воно за вільним волевиявленням ОСОБА_5 вибуло з його особистої приватної власності та перейшло у особисту приватну власність ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене, колегією суддів встановлено, що поділ майна, переданого ОСОБА_6 в іпотеку, порушує майнові інтереси ОСОБА_1 як кредитора ОСОБА_6 .

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Колегією суддів встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування посвідченого Банковською Ю.В. приватним нотаріусом ЗМН 03.04.2009 року за р. № 333. Земельна ділянка під вказаним вище будинком АДРЕСА_2 , також належить ОСОБА_6 .

Житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка під ним перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Кардані Я.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 230, іпотекодержателем є ОСОБА_3 .

Встановлено, що вказане майно набуте до періоду який ОСОБА_5 просить визнати періодом перебування у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу.

За приписами статей 316, 317, 319 ЦК України, право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Положеннями статей 57, 62 СК України, визначено правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, та встановлено спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до, та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.09.2019 року у справі № 1512/17004/2012 (провадження № 61-24449св18).

Жодного належного та допустимого доказу у розумінні ЦПК України, про віднесення спірного будинку до спільної сумісної власності матеріали справи не містять.

З матеріалів спавши вбачається, що предмет спору, зокрема об`єкти нерухомого майна перебувають в іпотеці на підставі ряду нотаріально посвідчених договорів.

При цьому, умовами мирової угоди вказані обставини не вказані та не передбачені, що в подальшому призведе до порушення прав та законних інтересів іпотекодержателів.

Умови такої угоди безпосередньо порушують права та законні інтереси іпотекодержателя, так як у разі затвердження такої угоди, фактично іпотекодержатель буде позбавлений права задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Враховуючи те, що предметом спору є іпотечне майно, справа повинні вирішуватись з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташоване: на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Фактично умовами мирової угоди ОСОБА_6 відчужує належне їй майно на користб ОСОБА_5 , у том числі те яке перебуває в іпотеці, згоду на відчуження якого іпотеко держателі не надавали.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що мирова угода про поділ предмета іпотеки без згоди іпотекодержателів не порушує їх прав та інтереси є безпідставним та таким, що не відповідає обставин справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що дії сторін відповідають закону, не порушують прав та інтересів інших осіб необґрунтовані.

За таких обставин, судове рішення, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, відтак оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню в порядку ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду.

Оскільки провадження у справі не закінчене, а справа повертається до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання про поділ судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року про затвердження мирової угоди у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_6 про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) про встановлення факту перебування у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя відмовити.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: