ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

справа № 639/7959/19

провадження № 22-ц/818/4532/20

19 листопада 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Полтава-банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітфармацея» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Черкасова Станіслава Андрійовича,

представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року в складі судді Гаврилюк С.М.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі АТ «Полтава-банк»), про поділ майна подружжя.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він з 07 липня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2018 року.

Під час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки, укладеного 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та АТ «Полтава-банк».

Посилаючись на те, що він з відповідачем не дійшли згоди про порядок поділу вказаного майна, в придбання якого він вкладав більше коштів, ніж дружина, ОСОБА_1 просив поділити майно та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

05 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила задовольнити позов, посилаючись на його обгрунтованість.

31 грудня 2019 року АТ «Полтава-банк» подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що 17 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та АТ «Полтава-банк» укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 споживчий кредит в сумі 447 000,00 грн строком по 07 жовтня 2026 року на придбання квартири АДРЕСА_1 . В цей же день укладено іпотечний договір, предметом якого є спірна квартира. Договір іпотеки зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корсун О.С. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а на підставі постанови головного державного виконавця Міжрайонного відділу державного виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області) Волобуєва О.В. на дане нерухоме майно накладено арешт.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітфармацея» (далі ТОВ «Елітфармацея») в особі ліквідатора арбітражного керуючого Черкасова Станіслава Андрійовича стягувача у виконавчому провадженні № 58739513 щодо примусового виконання виконавчого листа № 639/7959/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Елітфармацея» боргу в розмірі 2 179 324,77 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено. За ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно набуте подружжям за спільні кошти у період шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Перебування такого майна в іпотеці не перешкоджає поділу, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палата Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246ск18).

10 липня 2020 року АТ «Полтава-банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що банк не надавав згоду на відчуження переданої в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , оскільки заборгованість за кредитним договором на даний час не погашена. Зазначає, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, а також в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 212/8891/15-ц.

Вказує, що позов про поділ спільного майна подружжя було ініційовано через більше ніж півроку після відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_2 , що свідчить про недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на правову позицію, що міститься в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц та від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц.

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що з 07 липня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За період шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєва О.В. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , у тому числі на спірну квартиру.

Арешт на все майно боржника ОСОБА_2 був накладений у виконавчому провадженні № 58739513 у зв`язку із знаходженням на виконанні наказу № 922/1067/17, виданого 16 жовтня 2018 року Господарським судом Харківській області про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Елітфармацея» боргу в сумі 2 179 324,77 грн.

На час розгляду справи судом першої інстанції виконавчий лист перебував на виконанні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають біти добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя на виконанні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебував виконавчий лист, виданий 16 жовтня 2018 року Господарським судом Харківській області на підставі наказу № 922/1067/17 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Елітфармацея» боргу в сумі 2 179 324,77 грн, постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєва О.В. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , у тому числі на спірну квартиру, з урахуванням того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачкою компенсації за частку у спільному майні, а також подальших дій учасників справи, направлених на відчуження спірного майна, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.

При цьому суд першої інстанції вирішив питання про спосіб та порядок поділу майна подружжя при відсутності між подружжям спору з цього приводу.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_4 представника позивача на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18) не можуть бути прийняті до уваги.

У справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18) було встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно -квартира АДРЕСА_1, право власності на яке було зареєстроване за ОСОБА_2. Спірна квартира перебуває в іпотеці за договором іпотеки від 08 серпня 2006 року № РСL-301/364/2006, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. та зареєстрованим у реєстрі заборон за № 47. Іпотекодержателем є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та розмір основного зобов`язання становить 25 000,00 доларів США.

У справі, що переглядається, встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя на виконанні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебував виконавчий лист, виданий 16 жовтня 2018 року Господарським судом Харківській області на підставі наказу № 922/1067/17 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Елітфармацея» боргу в сумі 2 179 324,77 грн, постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Волобуєва О.В. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , у тому числі на спірну квартиру.

Отже, правовідносини не є тотожними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу апеляційної скарги - в розмірі 4 794,00 грн (а. с. 104 т. 2).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтава-банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 794,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Полтава-банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітфармацея» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Черкасова Станіслава Андрійовича, про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Полтава-банк» 4 794,00 грн (чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири грн 00 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді С.С.Кругова

О.Ю.Тичкова