ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №586/941/19

Номер провадження 22-ц/816/2041/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 16 червня 2020 року в складі судді Темірова Ч.М., ухваленого в м. Середина-Буда, повний текст якого складено 25 червня 2020 року,

в с т а н о в и в :

06 вересня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 320207,25 грн заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, а саме: 1200 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим 22 жовтня 2015 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконав зобов`язань із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 29 липня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 320207,25 грн, яка складається з 70217,43 грн боргу по простроченому тілу кредиту, 247789,82 грн пені за прострочене зобов`язання та 2200 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 16 червня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в обґрунтування заявлених вимог суду були надані належні та достатні докази, якими підтверджується як укладення кредитного договору шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви, так і докази, якими підтверджується кожна складова кредитного боргу, а саме: розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку боржника, яка є первинним бухгалтерським документом. Позивач вважає, що часткове повернення позичальником кредитного боргу свідчить про виконання умов укладеного договору та згоду із запропонованими банком умовами кредитування, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг в Приватбанку. На думку заявника, в суді першої інстанції був доведений розмір заборгованості по фактично використаним відповідачем кредитним коштам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Цимбалюк С.В. просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - Гакаля Р.В. , представника відповідача - адвоката Цимбалюка С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви, проте розмір процентів за користування кредитом, відповідальність за невчасне його повернення та строки повернення коштів не узгоджено, а додані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку позичальником не підписані, тобто не є складовими частинами укладеної угоди. Таким чином, взявши до уваги, що позичник фактично використані кредитні кошти повернув банку, суд відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) повністю погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідач також засвідчив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 8).

Додані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не підписані (а.с. 9, 10-24).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2015 року станом на 29 липня 2019 року становить 320207,25 грн та складається з 70217,43 грн боргу по простроченому тілу кредиту, 247789,82 грн пені за прострочене зобов`язання та 2200 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн (а.с. 5-7).

Випискою по кредитній картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 19 квітня 2016 року по 29 квітня 2019 року підтверджується використання та часткове повернення кредитних коштів шляхом готівкового та безготівкового розрахунку та зарахування коштів (а.с. 141-143).

Згідно з довідками АТ КБ «Приватбанк» на ОСОБА_1 02 серпня 2015 року була оформлена кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2019 року, по якій відбувалась зміна кредитного ліміту, а саме: 17 квітня 2016 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 15000 грн, 31 січня 2017 року ліміт збільшено до 27100 грн, а 18 липня 2018 року ліміт знижено до 0 грн (а.с. 145, 146).

Також матеріали даної справи містять копію фотозображення ОСОБА_1 з кредитною карткою № НОМЕР_1 (а.с. 144).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини у даній справі, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, судом правильно встановлено, що у Анкеті-заяві позичальника від 22 жовтня 2015 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тобто сторонами кредитного договору відповідальність за прострочення виконання зобов`язань не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані. Зокрема, не доведено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними у момент підписання Анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом. Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання Анкети-заяви позичальником.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відсутності у підписаній відповідачем Анкеті-заяві умов про сплату пені і штрафу за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені.

Стосовно рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу по простроченому тілу кредиту апеляційний суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджуються обставини використання та часткового повернення відповідачем кредитних коштів. У виписці по кредитній картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 міститься інформація про рух кредитних коштів, яка у частині використання кредитних коштів та часткового повернення позичальником боргу підтверджується розрахунком заборгованості станом на 29 липня 2019 року, зокрема графами «витрати клієнтом кредитних коштів» та «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості».

Так, за період з 18 квітня 2016 року по 29 квітня 2019 року ОСОБА_1 всього було витрачено 85784,94 грн кредитних коштів, а за період з 29 квітня 2016 року по 21 вересня 2017 року повернуто банку всього 37801,54 грн, тобто з фактично витрачених відповідачем кредитних коштів без урахування процентів за користування кредитом та інших не обумовлених між сторонами кредитного договору платежів залишок не повернутих позичальником коштів склав 47983,40 грн.

Зазначеного вище суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що фактично витрачені відповідачем кредитні кошти були повністю повернуті банку у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають

встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, позивачем доведено, що борг позичальника по тілу кредиту становить 47983,40 грн. Відповідач суму фактично не повернутого боргу не спростував, контррозрахунку заборгованості суду не надав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 47983,40 грн заборгованості за кредитним договором на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно заяви ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачем трирічного строку позовної давності, якій суд першої інстанції не дав оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, крім Анкети-заяви від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 інших умов кредитного договору не підписував, зокрема і умов про обов`язок щомісячного повернення кредиту. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що кредитна картка № НОМЕР_1 має термін дії до липня 2019 року, тому апеляційний суд виходить з того, що фактично використані позичальником кредитні кошти він зобов`язаний був повернути у повному обсязі у строк до 31 липня 2019 року, чого не зробив.

Відтак, для позивача відлік трирічного строку позовної давності пред`явлення вимог про повернення боргу розпочався з 01 серпня 2019 року, а ураховуючи, що позов було подано до суду 06 вересня 2019 року, тому вказаний строк позивач не пропустив.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

У зв`язку з частковим задоволенням позову (на 15%) АТ КБ «Приватбанк» за рахунок ОСОБА_1 підлягають компенсації 720,46 грн судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, та 1080,70 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 16 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 47983 грн 40 коп. боргу по кредитному договору № б/н від 22 жовтня 2015 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 47983 грн 40 коп. боргу по кредитному договору № б/н від 22 жовтня 2015 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 720 грн 46 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1080 грн 70 коп. за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик