Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

Справа № 511/2046/20

Номер провадження: 6/511/92/20

"25" листопада 2020 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого Іванової О. В.

секретаря судового засідання Фадєєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Начальника Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса); державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Цепак О.Я. про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження йому у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.12.2017 року задоволено подання Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття провадження). Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, розуміються будь які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь які незалежні від нього об`єктивні обставини. Ним надано стягувачу згоду на добровільну реалізацію належного йому нерухомого майна та списання залишку боргу після реалізації вказаного майна. Так, заявник вважає, що він не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а навпаки прикладає зусилля до його виконання. Тим часом заявнику необхідно періодично виїжджати до республіки Вірменії де проживають його застарілі батьки, наявність тимчасових заходів обмежує його у праві вільно виїжджати за межі України. Просить скасувати тимчасове обмеження у відношенні нього у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта.

Заявник ОСОБА_1 заяву про розгляд справи без його участі до суду не подавав.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причини неявки суд не повідомив (а.с.14).

Заінтересовані особи: Начальник Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) та державний виконавець Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Цепак О.Я. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час слухання справи, надіслали на адресу суду заяви з проханням слухати справу без їх участі, просили в задоволенні заяви відмовити.

Дослідивши заяву та додані документи, суд дійшов до наступного висновку.

В судове засідання призначене на 17.11.2020 року заявник ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними доказами отримання смс-повідомлення.(а.с.10).

В судове засідання, призначене на 25.11.2020 року, заявник повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення якого був повідомленим належним чином, ніяких заяв на адресу суду від нього не надходило (а.с.14).

Частинами 3, 4,6,7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Суд зазначає, що судові виклики заявника до судових засідань здійснювались шляхом сповіщення останнього шляхом надіслання смс-повідомлення.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Заявником суд не повідомлялось про причини своєї неявки.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

На підставі вищевикладеного вбачається, що заявник, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судових засідань, двічі підряд, тобто повторно не з`явився до судового засідання без поважних причин, не повідомивши суд про причини неявки, не надавши заяви про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи викладене, неприбуття в судове засідання заявника є повторним, оскільки останній не прибув на розгляд справи і в суду є достовірні докази про те, що обидва рази ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про необхідність з`явлення до судового засідання та про дату, час та місце судового розгляду справи.

Тривала неявка до суду заявника може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення справи без заявника при таких обставинах є порушенням такого принципу цивільного судочинства, як диспозитивність.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що заявник з часу звернення до суду не здійснив жодних дій, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та жодного разу до судового розгляду не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, законом передбачено право суду залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з`явився в судове засідання; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Поняття "повторності" означає вчинення дії знову, основною ознакою повторності є здійснення аналогічного, тотожного. А тому "повторне неприбуття", як підстава для залишення позовної заяви без розгляду, означає неявку у судове засідання два чи більше разів без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття протягом усього розгляду справи.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

ЄСПЛ дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник, позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим статтями 223,257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як заявника (позивача), який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Вказані обставини свідчать про дві обставини: втрату інтересу до підтримання свого позову, або навпаки про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого заявника, або його представника в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже ЦПК України не передбачає обмежень щодо не можливості залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з неявкою заявника у судові засідання.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що заявник повторно не з`явився в судове засідання про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином; не повідомивши суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило; у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року по справі №310/12817/13 провадження №61-36375св18 у відповідності до якої зазначено, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Також дії суду не порушують права заявника, оскільки прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право заявника на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань заявником своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає заявнику для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Начальника Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса); державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Цепак О.Я. про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що залишення заяви без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Роздільнянського районного суду Одеської області апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Іванова О. В.