Номер провадження: 22-ц/813/3639/20
Номер справи місцевого суду: 521/4494/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року у складі судді Плавича І.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з тим, що позивач є потерпілою у кримінальному провадженні за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

29.05.2019 ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 , а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8203 га кадастровий номер :01:001:0251 реєстраційний номер 45 в с. Плахтіївка с/рада, Саратський район, Одеська область та земельну ділянку (за межами населеного пункту) для індивідуального садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:001:0928, реєстраційний номер 50, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с/рада Приморська, що належить ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності та земельну ділянку

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку (за межами населеного пункту) для індивідуального садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:001:0928, реєстраційний номер 50, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с/рада Приморська, що належить ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності; в решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у заяві про забезпечення позову не наведено обґрунтування його необхідності, не зазначено, який захід забезпечення необхідно застосувати, тобто суд повинен був повернути заяву, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України. Суд не вмотивував свого висновку щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову. ОСОБА_2 не ухилявся від надання матеріальної допомоги позивачу за спричинену ним шкоду в ДТП, відповідач отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії як інвалід ІІ групи, отримує орендну плату за здачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, жоден з об`єктів нерухомості відповідача не відчужений, що свідчить про його добросовісність та відсутність ризиків ухилення від виконання рішення по справі.

15.08.2019 ОСОБА_1 надала суду відзив на скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем позов є майновим та між сторонами існує спір, невжиття відповідних заходів може ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Виходячи з мотивів дотримання справедливого балансу між приватним та публічними інтересами, суд вважав за доцільне, достатнім та співмірним обмежитись накладення арешту на заявлену до обтяження земельну ділянку площею 0,04 га.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, апеляційний суд погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою з огляду на наступне.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до вказаних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається, предметом позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої відповідачем в наслідок ДТП, загальний розмір якої позивачем визначено в сумі 710 340 грн.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що зважаючи на ухилення відповідача від сплати матеріальної допомоги, існує ймовірність того, що ОСОБА_2 може вжити реальних заходів щодо реалізації належного йому нерухомого майна, чим унеможливить виконання можливого рішення в інтересах ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 .

Варто зазначити, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору за позовом є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП в загальному розмірі 710 340 грн, апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст.149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак, суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Слід також зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні ОСОБА_2 , а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Виходячи з викладеного вище, позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,04 га відповідає вимогам закону.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції дотримався принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 14.02.2020.

Головуючий:

Судді: