Номер провадження: 22-ц/813/2008/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23046/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. о 14 годині 03 хвилині 11 вересня 2019 року,

встановив:

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним кредитний договір №2402526/N від 25 листопада 2013 року, сторонами якого зазначено ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк».

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 листопада 2013 року був підписаний з ПАТ «Імексбанк» кредитний договір №2402526/N. Відповідно до умов даного договору сума кредиту становить 45 500 грн.. Однак, він не отримав грошові кошти в сумі, яку встановлено в договорі. Тому, просить суд визнати даний договір недійсним (а. с. 2 4).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги не визнав. Просив у задоволенні вимог позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що посилання позивача щодо неотримання грошових коштів є необґрунтованими та недоведеними. Відповідно до умов п. п. 1., 1.2. кредитного договору № 2402526/N від 25.11.2013 року ПАТ «Імексбанк» зобов`язався для власних потреб позичальника надати кредит для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку (Овердрафт), шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 (картковий рахунок). Позичальник зобов`язується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 12% річних від суми заборгованості, передбачену даним договором комісію та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) встановлюється в сумі - 45 500 грн..

Згідно з п. 2.9 Договору про надання кредиту за надання кредиту позичальник сплачує ПАТ «Імексбанк» комісію у розмірі - 12% від ліміту овердрафту, встановленого п. 1.2. вказаного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником разово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту), шляхом здійснення ПАТ «Імексбанк» списання коштів з відповідного рахунку згідно з п. 2.11. цього договору.

На виконання своїх зобов`язань ПАТ «Імексбанк» 25.11.2013 року було здійснено безготівкове поповнення рахунку позичальника в сумі - 40 040 грн., а також списання одноразової комісійної винагороди в розмірі - 5 460 грн., яка була списана в момент отримання кредитних грошей за договором, що підтверджується випискою по контракту № 999-00077166. З цієї виписки, а також з чеку № 1709 від 25.11.2013 року про видачу готівки вбачається, що ОСОБА_1 було отримано готівку в розмірі - 40 040 грн. через касу ПАТ «Імексбанк». Також отримання ОСОБА_1 коштів в розмірі - 40 040 грн., списання ПАТ «Імексбанк» одноразової комісійної винагороди в розмірі - 5 460 грн, підтверджується меморіальними ордерами № 20690, № 20691 від 25.11.2013 року.

Крім того, з розширеної виписки по договору № 2402526/N, а також з меморіальних ордерів вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено 4 рази внесення грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором у сумі - по 2 020 грн. на загальну суму - 8 080 грн., а саме: 13.12.2013 року, 15.01.2014 року, 17.02.2014 року, 14.03.2014 року. Після цього позичальником погашення заборгованості за кредитом не здійснювались.

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 (а. с. 170 172).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеса від 11.09.2013 року та ухвали нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм та процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що умовами даного кредитного договору передбачено надання кредиту шляхом безготівкового розрахунку. Згідно кредитного договору після встановлення на поточний рахунок ліміту овердрафту кредитні кошти мають бути перераховані банком на поточний рахунок позичальника №0628980. Судом першої інстанції було помилково прийнято неналежні докази, оскільки виписка по рахунку не є первинним бухгалтерським документом. Відповідно до положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджену постановою правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254 первинними документами, які можуть підтверджувати господарські операції щодо безготівкового розрахунку, є меморіальний ордери та платіжні доручення. Відповідно до викладеного матеріали справи не містять меморіальні ордери чи платіжні доручення про перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 . Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач здійснював сплату коштів в рахунок погашення боргу, оскільки меморіальні ордери, на які посилався суд не містять підпису позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Імексбанк»- Булка С.Є. також заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить її відхилити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.У судовому засіданні представник ПАТ «Імексбанк»- Булка С.Є. проти апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість інших учасників про розгляд справи, думку учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших її учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 203, 204, 215, 525, 526, 611, 626 628, 1049, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до умов (п. п. 1., 1.2.) кредитного договору № 2402526/N від 25.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк», ПАТ «Імексбанк» зобов`язався для власних потреб позичальника надати кредит для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку (овердрафт) шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 (картковий рахунок). Для поповнення карткового рахунку використовувати рахунковий контракт № 999-00077166. Позичальник зобов`язався своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 12 % річних від суми заборгованості, комісію передбачену цим договором та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) встановлюється в сумі 45 500 грн..

Згідно з п. 2.9 Договору про надання кредиту за надання кредиту позичальник сплачує ПАТ «Імексбанк» комісію у розмірі 12 % від ліміту овердрафту, встановленого п. 1.2. вказаного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником разово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту), шляхом здійснення ПАТ «Імексбанк» списання коштів з відповідного рахунку згідно з п. 2.11. цього договору.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, договору овердрафту.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть мати наслідком задоволення вимог позову з огляду на те, що посилання позивача на невиконання відповідачем пунктів спірного договору не є підставою для визнання недійсним цього договору, у розумінні приписів статті 203 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги є такими, які на увагу суду не заслуговують.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України (2004 року, чинного на момент подання вказаного позову), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як підставу щодо задоволення позову, а саме апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем того, що укладення спірного договору не мало наслідком отримання останнім коштів за цим договором.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе