КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-1757/09 Головуючий у 1 інстанції: Остапенко О.М.
провадження № 22-ц/824/1583/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Мараєвої Н.Є.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року у складі судді Остапенко О.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазнаним позовом про визнання права власності на гаражний бокс, який обґрунтовував тим, що між ним та ГБК «Авіатор» 02 грудня 2001 року укладено договір №75 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна.

За умовами вказаного договору позивач доручав, а ГБК «Авіатор» зобов'язувався збудувати гаражний бокс у двоповерховому підземному гаражі по АДРЕСА_1 згідно затвердженого проекту і передати його, а він у свою чергу зобов'язувався прийняти гаражний бокс і оплатити роботу.

Зазначав, що відповідно до статуту кооперативу він був прийнятий до членів кооперативу рішенням загальних зборів членів кооперативу про зарахування до кооперативу.

Вказував, що він повністю виконав всі договірні зобов`язання перед ГБК «Авіатор» та сплатив на його користь грошові кошти у розмірі 29 315 грн., що підтверджується квитанціями, виданими ГБК «Авіатор».

Відповідно до протоколу №3 від 22 липня 2006 року його було прийнято в члени ГБК «Авіатор».

Проте, йому досі не було передано гаражний бокс АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати за ним право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3 , який знаходиться у ГБК «Авіатор».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3 , який розташований по АДРЕСА_1 Києві в ГБК «Авіатор».

На вказане рішення суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 лютого 2009 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір на будівництво гаражного боксу, на виконання умов якого позивач сплатив кошти у розмірі 29 315 грн., гаражний збудовано і ОСОБА_2 користується ним більше року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02.12.2001 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяла за договором доручення його мати ОСОБА_4 , та ГБК «Авіатор» укладено договір №75, в якому зазначено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується збудувати гаражний бокс у двоповерховому підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовно строк здачі завершеного будівництва - не пізніше 31.12.2006 року. Замовник зобов`язувався прийняти гаражний бокс і оплатити виконану роботу (п.1.1).

Загальна сума договору орієнтовно складала 29 315 грн., остаточна сума визначалася на підставі актів виконаних робіт та узгоджувалася сторонами окремим додатком до договору (п.2.1).

Сторони домовилися, що моментом виконання умов договору виконавцем є підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (п.2.3).

Із змісту договору убачається ,що даним договором номер гаражного боксу, який має бути збудований позивачу сторонами не визначався (а.с.2).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про власність» (Закон втратив чинність на підставі Закону №997-Y (997-16) від 27.04.2007 року, ВВР, 2007, №33, ст.440), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Порядок набуття членства у ГБК «Авіатор» визначено його статутом. Так, у розділі 4 зазначено, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступні та цільові внески у порядку і розмірах, визначених правлінням кооперативу та затверджується загальними зборами (конференцією) членів кооперативу. Рішення про прийняття нових членів у кооператив підлягає затвердженню загальними зборами (а.с.10).

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, в її обґрунтування ОСОБА_1 зазначає, що вона є членом гаражного кооперативу «Авіатор» і 12.05.2005 року уклала договір на будівництво гаражного боксу, сплатила повністю пайовий внесок за будівництво і по акту приймання - передачі від 18.03.2006 року прийняла після будівництва гаражний бокс АДРЕСА_3 . Згодом вона дізналася, що на підставі оскаржуваного рішення суду право власності визнано за іншою особою, а саме, ОСОБА_2 .

Проте, на даний час рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.07.2017 року у справі №761/8974/15-ц, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, встановлено наступне: «Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, за ініціативою членів правління ГБК «Авіатор» у 2007 році Головним контрольно-ревізійним управлінням у місті Києві проводилася ревізія фінансово-господарської діяльності ГБК «Авіатор», за результатами якої було складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ГБК «Авіатор» за період від 23.02.1995 року до 18.06.2007 року (Акт №13-30/603 від 20.07.2007 року). Як слідує із зазначеного акту за наслідками ревізії спеціалістами контрольно-ревізійного управління та іншими долученими відповідачем документами було встановлені випадки безпідставного звернення з вимогами щодо права на гаражні бокси осіб, які не були прийняті в члени кооперативу та кошти від яких до кооперативу не надходили, що підтверджено наданими копіями документів, (а.с.152-168). Актом ревізії саме такий факт встановлено щодо ОСОБА_1 , яка не була прийнята членом ГБК «Авіатор» та відсутні докази надходження коштів у касу ГБК «Авіатор». Отже, у матеріалах справи відсутні дані про прийняття ОСОБА_1 в члени ГБК «Авіатор».

Отже, із встановленого судами в іншій справі факту випливає, що апелянт жодного відношення до ГБК «Авіатор» не має, а тому оскаржуване в даній справі рішення суду першої інстанції жодним чином не стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 .

На підтвердження свого членства в гаражному кооперативі «Авіатор» громадянка ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги членський квиток.

Проте, відповідно до п.2.4 статуту ГБК «Авіатор», затвердженого протоколом №1 загальних зборів від 26.01.1995 року (аркуші справи 5-8) громадяни вважаються прийнятими в діючий кооператив «Авіатор» рішенням загальних зборів членів кооперативу про зарахування до кооперативу або уповноважених.

Такого рішення громадянка ОСОБА_1 до апеляційної скарги не надала, оскільки такого рішення ГБК «Авіатор» не приймав.

Крім того, згідно з п.3.1 Статуту ГБК «Авіатор» кошти кооперативу складаються з вступних внесків, внесків на утримання та експлуатацію гаражу-стоянки, інших надходжень. За п. 3.3 Статуту внески на утримання та експлуатацію гаражу беруться з членів гаражу на ці потреби.

В разі, якщо б апелянт ОСОБА_1 , як вона стверджує, була членом кооперативу, то вона мала б надати суду не тільки рішення загальних зборів про прийняття її в члени кооперативу, а й квитанції про сплату протягом усього періоду членства у кооперативі внесків на утримання та експлуатацію гаражу.

Щодо укладення ОСОБА_1 договору на будівництво гаражного боксу, наявність двох квитанцій про сплату вступного та пайового внеску на будівництво, які на рахунок кооперативу не надходили, підписання акту приймання-передачі гаражу від 18.03.2006 pоку, то колегія суддів вважає, що вони жодним чином не можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 була на момент укладення даного договору членом гаражного кооперативу.

Відсутні в матеріалах справи і докази того, що громадянка ОСОБА_1 є членом ГБК «Авіатор» та протягом усього часу сплачувала членські внески на утримання та експлуатацію гаражів.

Як було зазначено вище, наведені вище факти повністю підтверджуються встановленими судами обставинами у справі №761/8974/15-ц.

Отже, у матеріалах справи відсутні дані про прийняття ОСОБА_1 в члени ГБК «Авіатор».

Факт того, що громадянка ОСОБА_1 ніколи не була членом ГБК «Авіатор», а також не сплачувала членських внесків на утримання та експлуатацію гаражів підтверджується також доводами її апеляційної скарги.

Так, в поданій апеляції громадянка ОСОБА_1 стверджує, що: «18.03.2006 року їй по акту приймання-передачі був переданий гаражний бокс АДРЕСА_3 , а пізніше з приватних розмов з адміністрацією ГБК «Авіатор» їй стало відомо, що гаражний бокс АДРЕСА_3 належить іншій особі, а саме ОСОБА_2 , і тільки 27.05.2014 року, ознайомившись з матеріалами цивільної справи №2-1757/09 їй стало відомо про наявність рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2009 року» (а.с.44)

Таким чином, наведені вище доводи апелянта можуть свідчити лише про те, що громадянка ОСОБА_1 має на руках лише підписані документи, відповідно до яких вона ніби то здійснила інвестування в будівництво гаражу, квитанції про оплату невідомо кому вступного та пайового внеску, по акту приймання-передачі отримала в користування гараж АДРЕСА_3 , але ніколи ним не користувалася, так як в разі, якби апелянт дійсно користувалася гаражним боксом АДРЕСА_3 , то обставини спору на даний гараж їй особисто були б відомі ще в 2009 році, а не з приватних розмов у 2014 році.

Щодо прав на спірний гараж у позивача, то 02.12.2001 року між ОСОБА_2 та ГБК «Авіатор»» був укладений договір №75 (а.с.2), згідно якого ОСОБА_2 доручає, а ГБК «Авіатор» зобов`язується збудувати гаражний бокс у двохповерховому підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , згідно затвердженого проекту і передати його Замовнику. Орієнтовний строк здачі завершеного будівництва - не пізніше 31.12.2006 року. Замовник зобов`язувався прийняти гаражний бокс і оплатити виконану роботу.

За п.2.2 зазначеного договору Замовник сплачує пайові суми частково на протязі всього періоду будівництва із розрахунку, який встановлено правлінням кооперативу.

Для виконання зазначеного договору та враховуючи факт частого перебування ОСОБА_2 у відрядженнях за межами міста Києва, між ним та його мамою ОСОБА_4 (свідоцтво про народження та довідка про підтвердження факту сімейного зв`язку додана) 02.12.2001 року було укладено договір доручення (а.с.18), згідно якого ОСОБА_4 зобов`язується від імені та за рахунок довірителя здійснити сплату вступного та пайового внеску по договору інвестиційного будівництва №75 від 02.12.2001 року, укладеного між ОСОБА_2 та ГБК «Авіатор» в строки, зазначені в договорі. В матеріалах справи на аркушах 3-4 містяться копії квитанцій про сплату громадянкою ОСОБА_4 вступного та пайового внесків.

11.07.2006 року були проведені загальні збори членів і замовників гаражних боксів ГБК «Авіатор», на яких вирішувалося питання про приведення у відповідність з реальним станом питання щодо членства у кооперативі, а також було затверджено список членів ГБК «Авіатор» першої і другої черги будівництва у кількості. Прийняті рішення на зазначених зборах відображені у протоколі №3 від 11.07.2006 року і Додатку №3 до даного протоколу викладено список членів ГБК «Авіатор» 1 і 2-ї черги та в п.12 наведеного списку значиться громадянка ОСОБА_4 , 2-га черга будівництва, яка ( ОСОБА_4 ) була включена до списку членів на підставі квитанцій про оплату вступного та пайового внесків, в яких платником була зазначена безпосередньо вона, а не її син ОСОБА_2 .

Також 02.12.2006 року згідно протоколу №4 загальних зборів членів кооперативу (питання 2 порядку денного) було закріплено гаражні бокси за членами кооперативу згідно списку, що викладений у Додатку №1 до протоколу і в п.12 Додатку №1 значиться ОСОБА_4 (2-га черга, бокс АДРЕСА_3

16 липня 2007 року відповідно до рішення загальних зборів (протокол №5, питання 4 порядку денного) була розглянута заява ОСОБА_4 про вихід із членів ГБК «Авіатор» та відступлення нею свого права на гаражний бокс АДРЕСА_3 , за який нею повністю сплачено вступний та пайовий внесок, на користь її сина ОСОБА_2 , який фактично і користується спірним гаражем.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_2 , як членом кооперативу, сплачуються членські і цільові внески на утримання та експлуатацію, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями квитанцій (а.с.116-119).

Також, згідно довідки ГБК «Авіатор» від 14.01.2020 року (вихідний №01-01) підтверджується також той факт, що ОСОБА_2 є членом кооперативу і відповідно до рішення загальних зборів від 02 грудня 20006 року (протокол №4) за ним закріплений гаражний бокс АДРЕСА_3 . Заборгованості перед кооперативом по сплаті вступних, пайових, цільових внесків та внесків на утримання гаражного боксу не має.

З огляду на викладені вище факти і надані на їх підтвердження докази, апелянт ОСОБА_1 ніколи не була членом ГБК «Авіатор», вступного, пайового внеску, членських і інших цільових внесків на утримання на користь ГБК «Авіатор» не сплачувала, а отже, ухвалюючи 09.02.2009 року оскаржуване нею рішення Шевченківський районний суд м. Києва жодним чином не вирішив і не міг вирішувати питання про її права та обов`язки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що квитанції про внесення ОСОБА_4 пайових внесків в ГБК «Авіатор значаться ще 2003 роком, а апелянтом пред`явлено суду договір АДРЕСА_3 від 12 травня 2005 року про побудову гаражного боксу АДРЕСА_3 у двоповерховому підземному гаражі за адресою: АДРЕСА_1 та квитанції до прибуткового касового ордеру без номерів про сплату пайового внеску на суму 76560 грн. на будівництво підземного гаражу по АДРЕСА_1 та вступного внеску на суму 1100 грн., при тому, що ОСОБА_2 , який діяв через ОСОБА_4 (а.с.2) договір на будову гаражного боксу у АДРЕСА_1 було укладено ще 02 грудня 2001 року і суму пайових внесків відповідно до договору (29315 грн.) було сплачено ще у 2003 році. та кошти вносилися ОСОБА_4 відповідно до договору доручення від 02 грудня 2001 року, укладеного між довірителем ОСОБА_2 та його мамою ОСОБА_4 , і в наступному 11.07.2006 року загальними зборами членів і замовників гаражних боксів ГБК «Авіатор», на яких вирішувалося питання про приведення у відповідність з реальним станом питання щодо членства у кооперативі, а також було затверджено список членів ГБК «Авіатор» першої і другої черги будівництва у кількості були прийняті рішення на зазначених зборах, відображені у протоколі №3 від 11.07.2006 року і Додатку №3 до даного протоколу викладено список членів ГБК «Авіатор» 1 і 2-ї черги та в п.12 наведеного списку значиться громадянка ОСОБА_4 , 2-га черга будівництва, яка ( ОСОБА_4 ) була включена до списку членів на підставі квитанцій про оплату вступного та пайового внесків, в яких платником була зазначена безпосередньо вона, а не її син ОСОБА_2 .

Крім того, 02.12.2006 року згідно протоколу №4 загальних зборів членів кооперативу (питання 2 порядку денного) було закріплено гаражні бокси за членами кооперативу згідно списку, що викладений у Додатку №1 до протоколу і в п.12 Додатку №1 значиться ОСОБА_4 (2-га черга, бокс АДРЕСА_3

А вже 16 липня 2007 року відповідно до рішення загальних зборів (протокол №5, питання 4 порядку денного) була розглянута заява ОСОБА_4 про вихід з членів ГБК «Авіатор» та відступлення нею свого права на гаражний бокс АДРЕСА_3 , за який нею повністю сплачено вступний та пайовий внесок, на користь її сина ОСОБА_2 , який фактично і користується спірним гаражем.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: