Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

10.07.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.03.2016 року у розмірі 80794,66 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 16.03.2016 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 31000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SМS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяв на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому окрім листів та телеграм можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-ресурс. Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди Відповідача, дія договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно п.п. l.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач зобов`язався: на підставі п. 2.1.1.5.5. Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.l. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 13.06.2019 року має заборгованість - 80794,66 грн., з яких: 36124,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19963,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 20124,74 грн, - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 258,83 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3823,56 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним чином. Відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними документами: Розрахунком заборгованості; Копією заяви позичальника; Витягом з «Тарифів Банку»; Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Ухвалою суду від 17.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Заочним рішенням суду від 17.09.2019 року позов АТ КБ «Праватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 56087,53 грн.

27.09.2019 року до суду надійшла заява сторони відповідача про перегляд заочного рішення суду.

13.11.2019 року до суду надійшов відзив позивача на заяву про перегляд заочного рішення суду, у якому позивач просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 03.12.2019 року заочне рішення скасоване та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Скасовуючи заочне рішення суд виходив із того, що у заяві про перегляд заочного рішення вбачались посилання на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, відповідач посилався на те, що взагалі не підписував анкету-заяву і відповідний факт може бути встановлений судово-почеркознавчою експертизою.

11.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказує, що дійсно мав намір заявити клопотання про проведення експертизи, однак відмовляється від цього поскільки виявилось, що у відповідача відсутні зразки підпису за період, який збігається із датою отримання кредиту, тому фактично таке клопотання призведе до затягування процесу та неможливості проведення експертизи. Відповідач вказує, що не отримував кредит про який зазначає позивач, а отримані кошти у розмірі 31000,00 були повернуті. У березні 2016 року відповідач звернувся до банку за отриманням картки для подальшого зберігання на ній своїх коштів. При цьому, позивач повідомив, що може перерахувати на цю картку 31000,00 грн. і дані кошти надаються не у кредит, а просто. Однак, якщо відповідач не буде повертати кошти, банк буде змушений завернутись до суду з позовом про стягнення 31000,00 грн. Повернення коштів мало здійснюватися автоматично при поповненні картки. Оскільки анкета не містила даних про будь-які відсотки, пені, штрафи, комісії та інші складові, відповідач погодився на отримання коштів, використав ці кошти протягом певного часу та частковими платами повернув їх банку. Доказів повернення всієї суми відповідач не має, однак залишились квитанції про погашення коштів на суму 21290,00 грн. Відповідач не погоджується із тим, що винен більше 50000,00 грн. по тілу кредиту, оскільки цих коштів він не отримував. Крім того, відповідач вважає, що розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, анкета-заява не містить інформації про розмір тіла кредиту та про те, що надається саме кредит. За відсутності підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг, такий доказ не може братися до уваги. Виписки по картковому рахунку надані позивачем з порушенням норм процесуального закону та також не є доказами. Жодний із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту укладення договору кредиту на відповідних умовах зазначених банком, ні надання більше 50000,00 грн. кредиту та відсутні інші докази. Крім того, відповідач вказує, що до свого відзиву на заяву про перегляд заочного рішення суду позивач додав докази не маючи на те процесуального права та не порушував питання про поновлення строку для подачі доказів. Закон чітко вимагає подання доказів разом з позовом, а у інакшому випадку слід обґрунтовувати поважність причин неподання доказів раніше.

05.02.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить позов задовольнити посилаючись на те, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.pnvatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку є невід`ємною частиною договору. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було надано кредитку «Універсальна» та встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Позивач вказує, що суду було надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті.

12.02.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача у яких останній вказує, що не погоджувався на кредит з відсотками, штрафами, комісіями і т.п. При цьому, Верховний Суду неодноразово зазначав, що письмові докази надані банком не є доказом того, що відповідач погодився на кредит з відсотками, штрафами, комісіями і т.п. Крім того, відповідач вважає, що банк при розгляді справи постійно подавав документи з порушенням норм процесуального права. Недотримання норм процесуального права є порушенням принципу правової визначеності, яка є складовою принципу верховенства права, що у свою чергу входить до загальних засад цивільного судочинства.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду:

- копію анкети-заяви від 16.03.2016 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем і у цій анкеті, зокрема, зазначено: «Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту мені роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування мною отриманий»;

- розрахунок заборгованості, зі змісту якого вбачається, що станом на 13.06.2019 року за відповідачем рахується наступна заборгованість: 36124,37 грн. - тіло кредиту; 19963,16 грн. - прострочене тіло кредиту; 20124,74 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 258,83 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на сумі від 100,00 грн.; 4323,56 грн. - штрафи. Всього 80794,66 грн.;

- витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, при цьому зазначені умови та правила надання банківських послуг позичальником не підписані;

- копію паспорту відповідача;

- виписку по основній картці відповідача № НОМЕР_2 за період з 01.03.2016 року по 24.10.2019 року зі змісту якої вбачається, що за вказаний період по картці здійснено витрат на суму 202809,85 грн. та повернуто коштів у сумі 104556,69 грн.;

- фото відповідача із карткою в руці;

- довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір по суті суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що позивачем порушені вимоги цивільного процесуального закону стосовно подання доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 182, 183 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема: 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Отже, позивач мав право подати свої письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду та додати до них документи і інші докази у відповідності до положень наведених норм закону. У цьому випадку законом не передбачено необхідності вирішення питання про можливість прийняття судом до розгляду документів та доказів поданих із заявою сторони з процесуального питання. Такі документи та докази є додатком до відповідної заяви і право на їх подання передбачене положеннями ст. 183 ЦПК України. Сама по собі назва позивачем своїх письмових заперечень як «відзив», правового значення не має.

Те саме стосується і посилань відповідача на долучення позивачем доказів до своєї відповіді на відзив на позовну заяву, адже у відповідності до положень ч. 3 ст. 179 ЦПК України, до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені ч.ч. 3-5 ст. 178 цього Кодексу. При цьому, згідно п. 6 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відзив повинен містити перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву.

Крім того, ч. 10 ст. 83 ЦПК України передбачено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

В даному випадку Кодексом передбачено інше, а саме можливість долучення доказів до заяв сторін з процесуальних питань до інших заяв по суті справи.

У заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку зазначено, що відповідач згодний із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між відповідачем і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту ПриватБанку. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті банку. Також, відповідач підтвердив, що ознайомлений та згодний з Умовами і Правилами надання послуг накопичування Копілка та згодний оформити таку послугу. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту відповідачу роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування відповідачем отриманий.

В даному випадку суд приймає до уваги, що відповідач визнає отримання від банку коштів (хоча і в меншій сумі ніж зазначено у позові) і, при цьому, суд критично ставиться до пояснень відповідача, що такі кошти були надані йому банком «просто так». Адже навіть звичайний рівень освіти та правової обізнаності пересічного споживача банківських послуг у повній мірі дозволяє повнолітній особі, тобто особі, яка має повний об`єм цивільної дієздатності, належним чином усвідомлювати значення своїх дій та розуміти, що банк (як фінансова установа) не надає послуг безоплатного користування належними йому коштами.

Звертає суд увагу і на суперечливість позиції відповідача, яка полягає у тому, що відповідач не визнає підписання ним анкети-заяви, хоча в подальшому визнає отримання від банку коштів. Відповідач зазначає, що картку у банку оформлював для зберігання на ній власних грошей, а не кредитну, хоча зі змісту виписки по картковому рахунку вбачається списання банком процентів за користування грошима та пені. При цьому зі змісту заяв відповідача по суті справи та наявних в матеріалах справи доказів не вбачається жодних дій відповідача спрямованих на незгоду з діями банку по списанню процентів і пені. Жодних посилань на звернення відповідача до банку або до суду зі скаргою/позовом, якщо відповідач вважав протиправними та безпідставними такі дії банку, матеріали справи не містять.

Ураховуючи, що в анкеті-заяві містяться посилання на те, що Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту відповідачу роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування відповідачем отриманий, та з огляду на визнання відповідачем факту отримання від банку коштів (хоча відповідач і не визнає, що ці кошти були кредитними), суд дійшов висновку про те, що між сторонами у справі склались саме кредитні зобов`язання.

На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за договором б/н від 16.03.2016 року станом на 13.06.2019 року становить 80794,66 грн і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 36124,37 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 19963,16 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 20124,74 грн.; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 258,83 грн.; штрафи - 4323,56 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, у заяві від 16.03.2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Натомість банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, нараховану пеню та штрафи за прострочене зобов`язання, несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафи у фіксованих та процентних частинах.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 березня 2016 року, посилався на Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку та Витяг з цих Умов та Правил, роздруківка якого долучена до позовної заяви.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи розміщені на сайті, на які посилається позивач (однак їх друкованого змісту позивач суду не надав) та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 березня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Тарифи банку в письмовому вигляді позивач суду взагалі не надавав. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, але при укладенні договору з відповідачем банк не дотримав вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» стосовно повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 березня 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку, що банк має право на захист своїх порушених прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманих останнім та неповернутих грошових коштів у загальній сумі 56087,53 грн., яка складається з тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.

Фактичне отримання зазначеної суми відповідачем та її неповернення, в повній мірі підтверджується, як наданим банком розрахунком заборгованості, так і випискою по картковому рахунку відповідача зі змісту якої чітко вбачаються суми витрачених коштів, суми повернутих коштів та різниця із залишку неповернутих коштів. Розрахунок заборгованості сам по собі дійсно не може бути достатнім доказом, однак у сукупності із іншими доказами (зокрема випискою по картковому рахунку) складається належність та достатність доказів на підтвердження вимог банку в частині стягнення неповерненого тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.

Стосовно постанов Верховного Суду, на які посилається відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог (від 22.05.2019 року у справі №433/423/17, від 06.06.2018 року у справі №364/594/17, від 14.06.2018 року у справі №364/737/17, від 07.06.2018 року у справі №755/17553/16, від 18.10.2018 року у справі №492/1149/16-ц, від 18.09.2019 року у справі №573/2495/16-ц), суд вивчивши їх зміст приходить до висновку, що викладені у зазначених постановах правові позиції не можуть бути застосовані до обставин справи, яка розглядається у даному випадку, з огляду на наступне.

Зміст постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №433/423/17 свідчить, що відмова у задоволенні позову банку була зумовлена насамперед відсутністю самого кредитного договору, який лишився у філії банку в м. Луганську, що є тимчасово окупованою територією. Тож, застосування викладеної у цій постанові правової позиції до спірних правовідносин є безпідставним.

Постанови Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №364/594/17, від 14.06.2018 року у справі №364/737/17, від 07.06.2018 року у справі №755/17553/16, від 18.10.2018 року у справі №492/1149/16-ц, є постановами у складі колегій відповідних палат Касаційного цивільного суду та прийняті раніше ніж постанова Великої Палати Верховного Суду, яка є більш пізнішою та датована 03.07.2019 року (справа №342/180/17), і викладеною у якій правовою позицією при розгляді подібних спірних правовідносин керувався суд при розгляді даної справи.

Крім того, вивчивши зміст цих постанов суд дійшов висновку про неможливість безсумнівного застосування викладених у них правових позицій до обставин цієї справи, оскільки самі матеріали цих справ суду не відомі, тож не можливо дослідити чи є тотожними докази банку у тих справах та справі, яка розглядається. Адже навіть форми анкет-заяв є різними, з різними полями, графами для заповнення та інформацією. Неможливо здійснити належне співставлення і форм поданих банком виписок по картковим рахункам у справах, які переглядались Верховним Судом та у цій справі, на предмет їх тотожності. Адже у справі, яка розглядається судом, встановлено достатньо даних у змісті виписці по рахунку для ідентифікації власника рахунку, його номеру (отже номеру виданої картки), дат та розмірів зарахувань і витрат здійснених з карткового рахунку, а також загальних сум витрачених, повернутих коштів та різниці між ними.

Вивчивши зміст постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №573/2495/16-ц суд констатує, що у цій справі в задоволенні позовних вимог банку було відмолено в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю факту укладення кредитного договору. В анкеті-заяві не зазначено вид платіжної картки, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номер виданої картки, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

Натомість у справі, яка розглядається судом встановлено наявність кредитних зобов`язань між сторонами з урахуванням змісту анкети-заяви (умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту відповідачу роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування відповідачем отриманий) та визнаного відповідачем факту отримання від банку коштів, хоча і не в тій сумі про яку йдеться у позовній заяві, однак сам по собі такий факт свідчить про укладення договору кредиту.

Розмір кредитного ліміту та номер отриманої картки в даному випадку вбачається з виписки по картковому рахунку. Зі змісту ж постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №573/2495/16-ц не вбачається, що у цій справі банк взагалі подавав як доказ виписку по картковому рахунку позичальника.

У даній справі зміст анкети-заяви дійсно не містить типу платіжної картки та умов отримання кредиту, але відповідне, зокрема, і стало підставою для висновку суду про те, що за таких обставин банк має право вимагати лише повернення фактично отриманих відповідачем коштів. При цьому суд також урахував, що відповідач не заперечував загалом отримання банківської картки, і відповідне додатково підтверджується наявним в матеріалах справи фото відповідача із карткою в руці. Поряд з цим за карткою дійсно наявні витрати і повернення, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Крім того, у даній справі окрім наявного розрахунку заборгованості, позивачем також надано виписку по картковому рахунку, натомість із постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №573/2495/16-ц вбачається, що такий доказ банком взагалі не надавався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 83, 89, 141, 178, 179, 182, 183, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 207, 509, 526, 530, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 638, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту б/н від 16.03.2016 року у загальному розмірі 56087 (п`ятдесят шість тисяч вісімдесят сім) грн. 53 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.02.2020 року.

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д, );

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Суддя -