Справа № 149/2600/19
Провадження № 22-ц/801/318/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуСправа № 149/2600/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О.В.,
суддів : Шемети Т. М., Якименко М. М.,
за участю секретаря Кирилюк Л. М.
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на спадкове майно,

за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 листопада 2019 року в м. Хмільнику суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту не відома,

ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 04-05 жовтня 2016 року у зв`язку з виконанням дій, що входять до обов`язків військової служби, помер ОСОБА_4 , єдиними спадкоємцями за законом якого є позивачі у справі, які прийняли спадщину шляхом звернення у встановлений законом строк з відповідними заявами до нотаріальної контори.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01 грудня 2016 року між ТОВ СП «Нібулон» та Хмільницькою районною державною адміністрацією, на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

04 квітня 2019 року Широкогребельська сільська рада Хмільницького району Вінницької області повідомила про те, що ОСОБА_4 на території сільської ради спадкового майна не має, земельну ділянку як учасник АТО не отримував, проект щодо відведення земельної ділянки виготовлявся, але правом отримати її у власність він не скористався.

Згідно з положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Пославшись на викладене та на те, що у спадкоємців відсутні документи, необхідні для оформлення в порядку спадкування земельної ділянки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати за ними право в рівних частинах по Ѕ за кожною на відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01 грудня 2016 року між ТОВ СП «Нібулон» та Хмільницькою районною державною адміністрацією, на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належало померлому ОСОБА_4 відповідно до Наказу від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на завершення приватизації та одержання на їх ім`я державного акта про право власності на землю в рівних частках по 1/2 за кожною орієнтовною площею 1, 50 га для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01.12.2016 року між ТОВ СП «НІБУЛОН» та Хмільницькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого 30 травня 2017 року за № 03 на території Шерикогребельської сільської ради, яке було надано ОСОБА_4 відповідно до наказу головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст. Судові витрати залишено за сторонами.
Не погодившись із ухваленим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені заявлених вимог відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11 жовтня 2016 року (а. с. 7) та лікарського свідоцтва про смерть № 190 від 06 жовтня 2016 року (а. с. 30) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть настала під час виконання дій, що входять до обов`язків військової служби в районі проведення АТО на території Донецької області, що підтверджується довідкою № 1132 від 25 жовтня 2016 року (а. с. 10), витягом з наказу № 224 від 12 жовтня 2016 року (а. с. 11), витягом з наказу № 293 від 16 жовтня 2016 року (а. с. 12-13), витягом з наказу № 66 від 04 березня 2016 року (а. с. 14-16), наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 1239 (а. с. 17-21), довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 1239 (а. с. 22), довідкою про безпосередню участь особи в антитереростичній операції № 4128 від 25 жовтня 216 року (а. с. 23), витягом з наказу № 185 від 03 вересня 2015 року (а. с. 24), витягом з наказу № 47 від 07 березня 2016 року (а. с. 25), посвідченням серії НОМЕР_3 (а. с. 26).

Згідно з довідкою Широкогребельської сільської ради № 837 від 16 грудня 2016 року (а. с. 31), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 10 січня 1992 року (а. с. 33), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28 липня 1987 року (а. с. 34), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 16 липня 2011 року (а. с. 35), свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 19 жовтня 2018 року (а. с. 36), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя (а. с. 37-38), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України (а. с. 39-40) ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 його рідною бабусею.

01 липня 2017 року за № № 882857, 882858 державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на Ѕ частку спадкового майна кожній (а. с. 42, 43).

Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 12 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення, учасника антитерористичної операції (а.с. 48, 51).

Відповідно до наказу від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01 грудня 2016 року між ТОВ СП «Нібулон» та Хмільницькою районною державною адміністрацією, на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а. с. 49).

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» листом за № 15857/3-15/56 повідомило про те, що не заперечує про надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1,5 га, яка знаходиться у складі орендованої товариством земельної ділянки площею 80, 4897 га, кадастровий номер :02:002:0098, що розташована на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а. с. 52).

Відповідно до викопіювання зі збірного кадастрового плану на території Широкогребельської сільської ради ОСОБА_4 відведено земельну ділянку (а. с. 53-54) та, в подальшому, видано акт прийому-передачі межових знаків на зберігання (а. с. 57) і кадастровий план земельної ділянки (а. с. 58).

04 квітня 2019 року Широкогребельською сільською радою Хмільницького району Вінницької області видано довідку № 02-20/9 про те, що померлий ОСОБА_4 на території сільської ради спадкового майна не має. Земельну ділянку як учасник АТО у власність не отримував. Проект щодо відведення земельної ділянки виготовлявся, але правом в отриманні у власність не скористався (а. с. 47).

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 статті 116 ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина сьома статті 118 ЗК України).

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Згідно з частиною десятою статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

За таких обставин, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Водночас, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку, порядок набуття якого встановлений ч. 3 ст. 116 ЗК України.

З урахуванням наведеного, оскільки з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 в установленому порядку набув право на приватизацію земельної ділянки, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після його смерті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку по суті заявлених вимог щодо наявності у позивачів права на завершення приватизації земельної ділянки, яке вони набули у порядку спадкування, однак, на порушення передбаченого ч. 1 ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства не тільки визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на завершення приватизації, але й право одержання на їх ім`я державного акта про право власності на землю в рівних частках по 1/2 за кожною, хоча такі вимоги позивачами не заявлялись.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України та в межах заявлених позивачами вимог, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити 2 абзац резолютивної частини рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року, виклавши його в наступній редакції: «визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право в рівних частинах по Ѕ за кожною на відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03), яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01 грудня 2016 року між ТОВ СП «Нібулон» та Хмільницькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого 30 травня 2007 року за № 03 на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належало померлому ОСОБА_4 відповідно до Наказу від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області».

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачі не просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно земельну ділянку, а звернулися до суду з вимогами про визнання за ними права на приватизацію земельної ділянки, як спадкоємці після смерті ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, проте не дотримався вимог ст. 13 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, змінити 2 абз. резолютивної частини рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року, в іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що вимога апеляційної скарги про відмову у позові залишена без задоволення, вважає за необхідне судовий збір, сплачений Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області за подачу апеляційної скарги, залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області задовольнити частково.

Змінити 2 абзац резолютивної частини рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року, виклавши його в наступній редакції:

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт: НОМЕР_9 , виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області 15 червня 1996 року) право в рівних частинах по Ѕ за кожною на відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03), яка перебуває в оренді згідно договору оренди землі, укладеного 01 грудня 2016 року між ТОВ СП «Нібулон» та Хмільницькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого 30 травня 2007 року за № 03 на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належало померлому ОСОБА_4 відповідно до Наказу від 16 березня 2016 року № 2-2684/15-16-ст Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук
Судді : Т. М. Шемета
М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 25 лютого 2020 року.