ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2356/20 Справа № 203/1388/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Ярослава Олександрівна, про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення, скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на окрему ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О., про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення, скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.12.2017 Дніпровською міською радою було ухвалене рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Згодом було затверджено проєкт землеустрою та зареєстровано право власності останньої на надану ділянку. 08.01.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала вказану земельну ділянку. Позивачка вважає незаконними рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 і укладений після нього договір купівлі-продажу, оскільки цю ділянку вона придбала 10.12.1998 у ОСОБА_4 шляхом укладення «домашньої угоди». 21.01.1999 рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради вказану земельну ділянку було передано саме позивачці. У подальшому вона набула право власності на землю, отримавши відповідний державний акт, який був втрачений. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення від 06.12.2017, скасування записів про право власності на спірну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 087.01.2019 року (а.с.2-9).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Ярослава Олександрівна, про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення, скасування записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовлено (а.с.173-175).

Окремою ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року повідомлено Дніпровський відділ поліції ГУ НП у Дніпропетровській області про викладені факти та встановлено Дніпровському відділу поліції ГУ НП у Дніпропетровській області місячний строк від дня отримання копії окремої ухвали для вжиття заходів та повідомлення про їх результати (а.с.176-177).

Не погодившись з окремою ухвалою ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить окрему ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року скасувати. Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні окремої ухвали судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам (а.с.184-188).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість окремої ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 16.12.2017 рішенням Дніпровської міської ради №102/27 ОСОБА_3 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд (присадибна ділянка) була передана земельна ділянка площею 0,0824 га, розташована у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :06:069:0012).

20 грудня 2017 року право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

08 січня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким остання придбала спірну земельну ділянку. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. і зареєстрований у реєстрі за №16.

Заявлений у справі позов ґрунтувався на тому, що позивачка на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0824 га по АДРЕСА_1 (тепер Дніпрі). Право власності було зареєстроване, а позивачці видано відповідний державний акт про право власності на землю, який вона загубила. У профільному управління відомості про видачу такого акту не збереглися, оскільки сталася пожежа.

Так, позивачкою до позовної заяви було додано копії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 «Про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Кіровському районі м. Дніпропетровська» з архівним витягом з додатку до рішення «Список громадян, яким видаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Кіровському районі м. Дніпропетровська». Згідно з витягом під рядком №8 значиться ОСОБА_1 , якій передається земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0824 га.

Заявивши про сумніви у справжності копії додатку до рішення, ОСОБА_2 через представників звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом зобов`язання архівного управління Дніпровської міської ради надати суду для огляду оригінали проєктної документації із землеустрою, складеної на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 (у тому числі, само рішення з додатком до нього).

15 серпня 2019 року на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2019 архівним управлінням Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради було надано низку документів, а саме: засвідчену копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 з копією додатка до нього «Список громадян, яким видаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Кіровському районі м. Дніпропетровська». Надання суду не запитаних оригіналів, а лише копій архівне управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради жодним чином не пояснило.

У судовому засіданні за клопотанням представників ОСОБА_2 судом до матеріалів справи було долучено копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 №764 з додатком, згідно з якими у зв`язку з уточненням площ земельних ділянок, їх юридичних адрес, прізвищ, імен та по батькові власників землі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 у частині рядка №8 додатку втратило чинність. При цьому під рядком №8 додатку до рішення від 21.01.1999 значиться інша особа ОСОБА_5 , якій передавалася земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 0,02627 га.

Відповідно до частин 1, 5 7 статті 262 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Відповідно до роз`яснень п.39 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, розглядаючи справи, суд відповідно до статті 211 ЦПК має виявляти причини та умови, що сприяли вчиненню порушення закону, і постановляти щодо них окремі ухвали та направляти їх відповідним органам та особам, які повинні протягом місяця з дня одержання окремої ухвали повідомити суд, який її направив, про вжиті заходи.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Фактично окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Виявивши під час розгляду справи, що відповідно до наданої копії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 №764 з додатком, згідно з якими у зв`язку з уточненням площ земельних ділянок, їх юридичних адрес, прізвищ, імен та по батькові власників землі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 у частині рядка №8 додатку втратило чинність. При цьому під рядком №8 додатку до рішення від 21.01.1999 значиться інша особа ОСОБА_5 , якій передавалася земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 0,02627.га.

А тому викладене разом з фактом ненадання суду оригіналів рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.01.1999 №117 з додатком може свідчити про фальшування доказів у справі.

В даному випадку суд першої інстанції виконав свій обов`язок передбачений ст. 262 ЦПК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно постановив окрему ухвалу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана окрема ухвала відповідає вимогам ст. 262 ЦПК України, а тому скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 262, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: