_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/952/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу

Савченко Світлана Володимирівна,

про визнання договору про надання споживчого кредиту

та договору іпотеки недійсними,

зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17 грудня 2015 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2015 року відкрито провадження на підставі вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 та призначено по справі попереднє судове засідання.

09 березня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, які були прийняті судом до розгляду, згідно з якими позивач просить суд:

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним «УкрСиббанк» - на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

- визнати недійсним договір іпотеки від 11 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним «УкрСиббанк» - на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за №25/6 11 червня 2007 року;

- зобов`язати Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» прийняти від ОСОБА_1 909444 гривні 13 копійок;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 сплачені 4684328 гривні, що становить 197184 франка 05 рапенів, у вигляді платежів по кредиту, відсотків і пені та 18335 гривень 25 копійок у вигляді комісії за видачу кредиту;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 подвійну суму збитків у розмірі 9368656 гривень 00 копійок;

- зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., виключити з реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним «УкрСиббанк» - на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» 11 червня 2007 року, а саме нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 57,2 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11 червня 2007 року між ним ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (яке надалі було перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачеві кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 222260 швейцарських франків, що еквівалентно дорівнювало 909444 гривні 13 копійок, згідно курсу НБУ станом на день укладення договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , зі встановленим строком повернення по 11 червня 2028 року.

Позивач вважає, що вказаний кредитний договір підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Як зазначає позивач, спірний кредитний договір не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не містить умов і попереджень щодо абсолютного значення подорожчання кредиту.

Договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту і умов, які закріплені п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України від 10.05.2007 року за реєстраційним №168, як і не зазначено відомостей про реальну процентну ставку.

Як стверджує позивач, відповідно до умов договору, кредитні кошти повинні були бути зараховані на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , однак відповідно до меморіального ордеру були зараховані на рахунок № НОМЕР_2 , який не вказаний в договорі, у зв`язку з чим, на думка позивача взагалі невідомо кому та для яких цілей були видані кредитні кошти за укладеним з ним договором.

Також позивач стверджує, що банком в порушення вимог договору здійснювалось зарахування кредиторської заборгованості на рахунок № НОМЕР_3 , ані на рахунок № НОМЕР_4 , як те передбачено договором.

Також, як стверджує позивач, відповідачем під час укладення з ним кредитного договору, було введено його в оман щодо видачі кредиту в іноземній валюті, оскільки він вважав, що приймає кредит у доларах США, а не в швейцарських франках, оскільки на придбання квартиру, яка є іпотечним майном, йому було потрібно саме грошові кошти в сумі 170000 доларів США, ані у валюті швейцарські франки.

Однак на думку позивача, відповідачем безпідставно було зазначено кредит у валюті в швейцарських франках, який ним взагалі не отримувався, та насправді видано у валюті доларах США.

Щодо проведеної конвертації кредиту з швейцарських франків в долари США, позивач зазначив, що відповідно до довідки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 , швейцарскі франки в сумі кредиту - 222260,00, з метою видачі в валюті, були нібито продані відповідачем на МВБУ, згідно з заявкою № 1 від 11.06.2007р.

Однак в дійсності, такий продаж відповідачем не здійснювався, що підтверджується листом НБУ за №40-0004/8421 від 01.02.2016р., в якому зазначено, що за даними системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України від 11.06.2007р., не було зареєстровано інформації щодо продажу АКІБ «УкрСиббанк» безготівкового швейцарського франка за гривню.

Також, позивач зазначив, що відповідачем було зазначено несправедливе співвідношення між валютою - швейцарські франки та доларами США, оскільки відповідно до заявки №1 від 01.06.2007 року, сума кредиту - 222260 швейцарських франків по відношення до суми 164000 доларів США, складало співвідношення 1,35, однак відповідно до курсу станом на день укладення такого договору, реальне співвідношення складало 1,22.

У зв`язку з чим, позивач зазначає, що волевиявлення позивача під час підписання спірного договору не відповідало його реальній волі, оскільки звертаючись до відповідача позивач вважав, що отримує кредит в доларах США у розмірі необхідному для придбання іпотечного майна, з виплатою відсотків за ставкою 8,99% річних.

На підставі вищевикладеного, позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом за для відновлення своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.03.2016 року за клопотанням позивача, витребувано з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» оригінали документів:

- інформаційний лист, з підписом ОСОБА_1, отриманий останнім у відповідності до п.7.12 договору про надання споживчого кредиту від 11.06.2007 року перед його укладанням;

- заяву про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 від 11.06.2007 року у швейцарських франках;

- письмове повідомлення АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 з його підписом про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу відповідно статті 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»;

- Положення або Наказ АКІБ «УкрСиббанк» «Про затвердження внутрішнього банківського нормативного документу та умов кредитування клієнтів індивідуального бізнесу та фізичних осіб у швейцарських франках» з Додатком №1 «Паспорт кредитування фізичних осіб у швейцарських франках», яким визначено порядок взаємодії підрозділів Банку при наданні кредитів фізичним особам у швейцарських франках й при погашенні зобов`язань за такими кредитами на червень 2007 року;

- форму щоденної статистичної звітності відділення №66 АКІБ «УкрСиббанк» м. Одеси форма №550Д.03 «Розшифрування валютних рахунків» 11 червня 2007 року, яка містить інформацію про всі банківські операції за названу дату, щодо рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_1 ;

- щоденну оборотну відомість відділення №66 АКІБ «УкрСиббанк» в м. Одесі за 11 червня 2007 року, щодо рахунків ОСОБА_1 ;

- документ первинної бухгалтерської документації перерахунку кредиту в безготівковій формі у сумі 222260,00 швейцарських франків на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з поясненням, якому нормативно-правовому акту НБУ документ відповідає та яким пунктом кредитного договору узгоджений - доказ виконання пункту 1.1 кредитного договору;

- письмове повідомлення з підписом ОСОБА_1 , яке свідчить про обізнаність з існуванням Наказу або Положення АКІБ «УкрСиббанк» «Про умови кредитування клієнтів індивідуального бізнесу та фізичних осіб у швейцарських франках» з Додатком до нього та їх змістом;

- положення про облікову політику банку, а також методологію та процедури з бухгалтерського обліку, що цю політику регламентують, відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 грудня 1998 року №566, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 лютого 1999 року за №56/3349 на 07 червня 2007 року;

- витяг з Книги реєстрації відкритих рахунків (по рахунку, що належить ОСОБА_1 ) передбаченої Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання від 08 грудня 2004 року №601, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2004 р. за №1646/10245, із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Національного банку України від 29 листопада 2010 року №515.

17.05.2016 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли наступні документи: копія меморіального валютного ордеру №5 від 11.06.2007 року; копія заяви про продаж іноземної валюти або банківських металів за №1 від 11.06.2007 року; копія заяви на видачу готівки №10 від 28.12.2007 року; копія наказу АТ «УкрСиббанк»№1081 від 22.12.2005 року з додатками №1, 2, 3; копія наказу АТ «УкрСиббанк» №542 від 30.03.2007 року з додатками №7, №8; копія наказу АТ «УкрСиббанк» №1653 від 30.12.2006 року; копія зведеного акту №10 від 29.08.2013 року про виділення на знищення документів і справ, які не відносяться до НАФ.

25.10.2016 року до суду, на виконання ухвали суду від 09.03.2016 року, від відповідача по справі надійшли наступні документи: копія договору банківського рахунку № 262 з додатком № 1 від 22 вересня 2006 року; копія додаткової угоди № 2 до договору банківського рахунку № 262 від 22 вересня 2006 року; копія паспорту «Кредитування фізичних осіб у швейцарських франках» від 22.12.2005 року, із змінами та доповненнями від 23.05.2006 року; витяг з постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» від 08.12.2004 року №601; копія меморіального валютного ордеру від 11.06.2007 року; копія положення про облікову політику АКІБ «УкрСиббанк» від 30.12.2006 року; витяг з Книги реєстрації відкритих рахунків на 13.10.2016 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.02.2017 року витребувано з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»: інформацію про рух коштів на рахунку № НОМЕР_3 на який зараховувались кошти; інформацію про відображення подвійного обліку на рахунку № НОМЕР_5 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2007 року. Витребувано з Національного банку України форму №520 у частині інформації, що стосується продажу АКІБ «УкрСиббанк» 222260 безготівкових швейцарських франка за гривню здійсненого 11.06.2007 року.

28.03.2017 року, на виконання вказаної ухвали суду, до суду надійшла відповідь з Національного Банку України.

10.05.2017 року, на виконання вказаної ухвали суду від 27.02.2017 року, до суду надійшла відповідь з ПАТ «УкрСиббанк» та надана виписка за спірним кредитним договором №0 від 11 червня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

В попередньому судовому засіданні 18.05.2017 року позивач заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи по справі.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.05.2017 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи - задоволено. Призначено по цивільній справі №520/17017/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів - судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Амеліній Олені Юріївні, свідоцтво 1003, адреса: АДРЕСА_2 , на вирішення якої поставлені наступні питання:

1. Чи підтверджується документально надання ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 кредиту в швейцарських франків, шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до п.п. 1.1, 1.5. договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року ?

2. У випадку, якщо не підтверджується, встановити фактичний розмір та валюту наданих кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , за розрахунковими первинними документами сторін щодо видачі кредиту за цим кредитним договором та даними бухгалтерського обліку ПАТ «УкрСиббанк».

3. У яких розмірах документально та нормативно підтверджуються: реальна відсоткова ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту та сукупна вартість кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ?

4. Чи відповідають умовам договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, узгоджені сторонами розміри відсоткової ставки за кредитом, ціна договору та розмір здорожчення кредиту, фактично нарахованим до сплати, та відображеним у бухгалтерському обліку ПАТ «УкрСиббанк», розмірам?

5. Чи відповідає метод нарахування Банком за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, (п. 1.3.3 Договору), вимогам положення Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» «Про кредитування»?

6. Чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, викладений в Довідці-розрахунку заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 29.07.2015 року (а.с. 26 т. І), умовам укладеного між вказаними сторонами договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

7. Які процентні ставки та з якої дати фактично застосовані ПАТ «УкрСиббанк» при розрахунку процентів за строковою заборгованістю по кредиту та процентів за простроченою заборгованістю по кредиту згідно Довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 станом на 29.07.2015 року за кредитним договором №000 від 11.06.2007 року, що є додатком до позову в цій справі (а.с. 26 т.І)?

8. У якій сумі та валюті підтверджується документально обсяг сплачених грошових коштів ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» протягом періоду з 11.06.2007 року по 17.12.2015 року (дата звернення до суду) у розрізі складових (кредит, відсотки, комісії, штрафні санкції тощо) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року?

9. Чи відповідає порядок складання та заповнення основних реквізитів під час оформлення заявки №1 від 01 червня 2007 року про надання іпотечного кредиту (копія якої надана Відповідачем та є в матеріалах справи), вимогам внутрішніх нормативних документів АКІБ "УкрСиббанк" (ПАТ "УкрСиббанк"), що регламентують порядок надання іпотечних кредитів в іноземній валюті (швейцарських франках) на користь фізичних осіб?

Зазначеною ухвалою суду, провадження по справі на час проведення експертизи - зупинено.

29.06.2017 року на адресу суду були повернуті матеріали цивільної справи №520/17017/15-ц для розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення вказаного дослідження.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.06.2017 року відновлено провадження по цивільній справі № 520/17017/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів. Попереднє судове засідання по справі призначено у приміщенні суду на 21 серпня 2017 року о 16 годині 00 хвилин.

Судом в попередньому судовому засіданні 21.08.2017 року було задоволено клопотання експерта та ухвалено направити ПАТ «УкрСиббанк» клопотання судового експерта Амеліної О.Ю про надання додаткових документів для виконання.

Копію витягу з журналу судового засіданні та клопотання експерта представником ПАТ «УкрСиббанк» отримано 05.09.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи (а.с.8, IV том).

Станом на 16.11.2017 року витребувана інформація на виконання клопотання експерта Амеліної О.Ю. про надання додаткових документів з ПАТ «УкрСиббанк» до суду не надходила.

В попередньому судовому засіданні 16.11.2017 року позивач ОСОБА_1 та його представник посилаючись на те, що призначена ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.05.2017 року судова економічна експерта не проведена, ухвала суду не виконана, у зв`язку з ненаданням ПАТ «УкрСиббанк» додаткових документів за клопотанням судового експерта, а проведення судової економічної експертизи є необхідною умовою для дотримання законності та встановлення характеру правових відносин між ним та відповідачем, та має важливе значення для правильного вирішення цієї справи, просили суд призначити по справі судову економічну експерту, з тих самих підстав, поставивши на вирішення експертів питання які були поставлені судом в ухвалі суду від 18.05.2017 року, доручивши її проведення судовому експерту Амеліній О.Ю., однак зазначити, що проведення експертизи слід провести за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2017 року призначено по цивільній справі №520/17017/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів - судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Амеліній О.Ю. Провадження по справі на час проведення експертизи - зупинено.

Тієї ж дати, судом одночасно було постановлено окрему ухвалу суду, у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 27.02.2017 року, яка є обов`язковою для виконання на всій території України, а саме у зв`язку з ненаданням до суду інформації про рух коштів на рахунку № НОМЕР_3 на який зараховувались кошти; інформації про відображення подвійного обліку на рахунку № НОМЕР_5 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2007 року, для вжиття заходів для недопущення та усунення в подальшому подібних порушень норм законодавства та повідомлення суд про вжиті заходи у встановлений законом строк.

Зазначена ухвала суду залишена без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 03.05.2018 року.

На підставі постановленої судом ухвали суду від 16.11.2017 року про призначення судової економічної експертизи, матеріали цивільної справи №520/17017/15-ц були спрямовані на адресу судового експерта Амеліної О.Ю. для проведення судової економічної експертизи, згідно з ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2017 року.

04 грудня 2019 року до суду надійшов лист від судового експерта Амеліної О.Ю. від 25.10.2018 року за вих. №19-18/131-в, в якому останньою повідомлено, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я експерт просить суд погодити строки проведення експертизи, в якому також зазначено, що у разі відсутності відповіді, строки вважаються такими, що погоджені.

01 лютого 2019 року до суду надійшов лист від судового експерта Амеліної О.Ю. від 31.01.2019 року за вих. №02-19/131-в з повідомленням про виконаний висновок судово-економічної експертизи у відповідності до ухвали суду від 16.11.2017 року, однак неможливістю направити матеріали цивільної справи, у зв`язку зі складанням іспиту.

Одночасно, до суду надійшов лист від позивача ОСОБА_1 про відкликання матеріалів справи від судового експерта Амеліної О.Ю. у зв`язку з тривалим виконанням судово-економічної експертизи.

У зв`язку з чим, 04.02.2019 року на адресу судового експерта Амеліної О.Ю. було спрямовано листа, з вимогою про повернення у найкоротший термін матеріалів цивільної справи №520/17017/15-ц до Київського районного суду міста Одеси.

У вказаному листі експерта також було повідомлено, що тривале неповернення до суду матеріалів цивільної справи №520/17017/15-ц, з врахуванням інформації щодо проведеного експертного дослідження, завдає перешкоди суду для розгляду справи, розгляд якої в свою чергу чинним законодавством передбачено у стислі строки, що може тягнути за собою порушення Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений лист судовим експертом Амеліною О.Ю. було отримано 19.02.2019 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення листа.

04.07.2019 року до суду надійшли матеріали цивільної справи №520/17017/15-ц, з повідомленням, що судовим експертом виконано ухвалу суду від 16.11.2017 року, виконано висновок за наслідком проведення судово-економічної експертизи, однак ОСОБА_1 не сплачено оплату за проведення вказаного дослідження.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2019 року поновлено провадження по цивільній справі №520/17017/15-ц, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

26.09.2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

28.11.2019 року до суду надійшло клопотання судового експерта Амеліної О.Ю., в якому остання просить суд вирішити питання щодо доплати вартості проведеної експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.11.2017 року, згідно з рахунком №131 від 24.06.2019 року, в сумі 37680 грн. 00 коп.

У клопотанні експертом повідомлено, що 19 червня 2017 року експертом був виставлений рахунок №131 від 19.06.2017 року щодо оплати виконання судово-економічної експертизи в сумі 15939,00 грн. Зазначена сума експертом була розрахована на підставі призначеної експертизи, у відповідності до ухвали суду від 18.05.2017 року.

В подальшому, після надіслання експертом до суду клопотання про надання додаткових документів, витребування у експерта матеріалів справи, та їх повернення до експерта для проведення судової економічної експертизи, призначеної новою ухвалою суду від 16.11.2017 року на підставі наявних документів в матеріалах справи, з наданням додаткових документів, експертом з урахуванням відпрацьованого часу при виконанні дослідження, який слав 401 годину, та визначеної категорії експертизи, як особливо-складну, було перераховано вартість експертизи, відповідно до чого загальна вартість експертизи склала в сумі 53619 гривень 00 копійок, а з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 15939 гривень 00 копійок, доплаті підлягає сума коштів у розмірі 37680 гривень 00 копійок.

21.01.2020 року до суду надійшло клопотання від позивача ОСОБА_1 , в якому останній висловив свою незгоду щодо дій судового експерта з перерахунку вартості проведеного дослідження.

В судовому засіданні 21.01.2020 року позивач повідомив суд, що не має матеріальної можливості для доплати вартості проведеного експертного дослідження, з одночасним повідомленням, що він не згоден з діями судового експерта щодо збільшення вартості за проведене дослідження.

У зв`язку з чим, судом було ухвалено продовжити розгляд справи.

В судовому засіданні 13.02.2020 року позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 13.02.2020 року не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа у судове засідання призначене на 13.02.2020 року також не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі викладеного, з урахуванням думки позивача по справі, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи в судовому засіданні 13.02.2020 року, за наявними документами в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (який надалі було перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 222260 швейцарських франків 00 центів, що дорівнює еквіваленту 909444 гривні 13 копійок, за курсом НБУ станом на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі, зі сплатою відсотків в сумі 8,99% річних, зі встановленим строком повернення кредитних коштів по 11 червня 2028 року.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання квартири АДРЕСА_3 .

Згідно умов договору, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.1.5 договору).

Пунктом 3.5.1 договору передбачено, що позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а саме на рахунок № НОМЕР_4 в АКІБ «УкрСиббанк».

Сторони в п.7.1 договору погодили, що при порушенні позичальником термінів виконання будь-якого зі своїх зобов`язань за цим договором, зокрема, щодо повернення суми кредиту, та/або сплати плати за кредит та/або суми штрафних санкцій (неустойки) та/або виконання інших грошових зобов`язань позичальника, нарахованих банком за цим договором, позичальник доручає банку, починаючи з дати прострочення виконання будь-якого із таких зобов`язань, здійснювати на користь банку договірне списання коштів позичальника в наступному порядку, а саме зокрема списувати кошти з поточного рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті № НОМЕР_2 , відкритого в АКІБ «УкрСиббанк».

Також позивач та відповідач підписали додаток № 1 до Кредитного договору, тобто графік погашення кредиту, який відображає три позиції: перша - це порядковий номер, друга, - дату погашення (місяць, число, рік) та третя, - сума щомісячного платежу.

Надалі, на виконання умов кредитного договору №0 від 11.06.2007 року, відповідно до меморіального ордеру № від 11.06.2007 року, з рахунку АТ «УкрСиббанк» НОМЕР_6 були перераховані кошти в сумі 222260,00 швейцарських франків, що еквівалентно 909444,13 гривень, на рахунок № НОМЕР_2 (а.с.129, І том).

11 червня 2007 року ОСОБА_1 надав до АКІБ «УкрСиббанк» заяву про продаж іноземної валюти або банківських металів за №1 від 11.06.2007 року, в якій клієнт - ОСОБА_1 доручив банку - АКІБ «УкрСиббанк» будь-яким зручним засобом, у тому числі зі здійсненням конвертаційних операцій, продати кошти в іноземній валюті або банківських металів, від свого імені: а саме 222260 швейцарських франків, які доручає банку списати з рахунку в іноземній валюті за № НОМЕР_2 , та перерахувати в гривневому еквіваленті на рахунок № НОМЕР_2 .

Зазначена заявка, підписана ОСОБА_1 (а.с.166, І том).

Відповідно до меморіального ордеру за №5 від 11.06.2007 року, на виконання вказаної заяви №1 від 11.06.2007 року, було здійснено продаж 222260 швейцарських франків, з рахунку № НОМЕР_2 , в національну валюту - 909444,13 гривень, за заявою ОСОБА_1 (а.с.165).

Зазначені обставини щодо продажу іноземної валюти у розмірі 222260 швейцарських франків, з рахунку № НОМЕР_2 , в національну валюту у сумі 909444,13 гривень, які були зараховані на рахунок ОСОБА_1 , та отримані останнім, за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року, підтверджується випискою по рахунку за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року. (а.с.175-215, ІІ том).

Тієї ж дати, 11 червня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року та за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за №2515, та зареєстровано відповідну заборону відчуження за №2516.

За умовами договору іпотеки, іпотекодавець - ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , вартість якої складає в сумі 1104312 гривень 00 копійок, яка належить іпотекодацю на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2512.

26 листопада 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2007 року, за умовами якої сторонами внесено зміни до п.1.1., п.п.1.3.4 Договору щодо строку сплати процентів, відповідно до якого строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані Банком такі проценти. Викладено додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2007 року в новій редакції.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (скорочена назва - АТ «УкрСиббанк»).

Згідно з довідкою від 12.08.2015 року за вих. №61/2/8-0/368 виданою АТ «УкрСиббанк», у ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 11 червня 2007 року наявна основна кредитна заборгованість в сумі 146290,91 швейцарських франків.

У той же час, позивач вважаючи вказаний договір таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України, звернувся до суду з цим позовом про визнання його недійсним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 ст.15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У силу ст.ст.509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», дія якого відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011 поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначено в абзаці 1 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Позивач, як на підставу недійсності правочину, посилається на недосягнення між сторонами згоди істотних умов договору, а саме валюти кредиту, умов щодо вартості кредиту, його абсолютного значення подорожчання, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позивача за кожним платіжним періодом, реальної процентної ставки, умов та графіку погашення заборгованості, рахунку, на який мали бути перераховані кошти.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, суд вважає зазначені посилання необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені жодним доказом.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Оглянувши спірний кредитний договір №0 від 11.06.2007 року, судом встановлено, що договір містить наступні умови:

- мету надання кредиту - споживчі цілі (п.1.5);

- форми його забезпечення - договір іпотеки (п. 2.1);

- розмір процентів за користування кредитом: 8,99% річних (п. 1.3.1);

- суму кредиту відповідно 222260 швейцарських франків (п. 1.1);

- строк, на який надається кредит відповідно по 11 червня 2028 року (п. 1.2.1);

- детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійної винагороди за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 18188,88грн., інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги ( п.1.3.5, п.3.5.4 та додаток 1 до договору - графік погашення кредиту);

- можливість дострокового повернення кредиту та його умови (п.3.2.2, розділ 6 договорів);

- сукупна вартість кредиту за цим договором визначена в Додатку № 1, який є невід`ємною його частиною;

- нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» (п.1.3.3.);

- для розрахунку відсотків враховується день надання та день погашення кредиту вважається одним днем(п.1.3.3).

Пунктом 1.1 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що позичальник, укладаючи договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору.

Як вбачається, зазначений кредитний договір підписаний особисто позивачем ОСОБА_1 , а відтак останній погодився з такими умовами та підписав його.

Згідно п.7.12 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, всі істотні умови, передбачені статтею 1054 ЦК України та статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, містяться в кредитному договорі і ОСОБА_1 погодився з ними, підписавши договір.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вказані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», були виконані кредитором до укладення Кредитного договору та позивачу була надана уся визначена законом інформація.

Окремо щодо обізнаності позивача про валюту кредиту, суд зазначає, що як вже встановлювалось відповідно до меморіального ордеру № від 11.06.2007 року, на виконання умов кредитного договору №0 від 11.06.2007 року, з рахунку АТ «УкрСиббанк» НОМЕР_6 були перераховані кошти в сумі 222260,00 швейцарських франків, що еквівалентно 909444,13 гривень, на рахунок № НОМЕР_2 (а.с.129, І том).

11 червня 2007 року ОСОБА_1 надав до АКІБ «УкрСиббанк» заяву про продаж іноземної валюти або банківських металів за №1 від 11.06.2007 року, в якій клієнт - ОСОБА_1 доручив банку - АКІБ «УкрСиббанк» будь-яким зручним засобом, у тому числі зі здійсненням конвертаційних операцій, продати кошти в іноземній валюті або банківських металів, від свого імені: а саме 222260 швейцарських франків, які доручає банку списати з рахунку в іноземній валюті за № НОМЕР_2 , та перерахувати в гривневому еквіваленті на рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до меморіального ордеру за №5 від 11.06.2007 року, на виконання вказаної заяви №1 від 11.06.2007 року, було здійснено продаж 222260 швейцарських франків, з рахунку № НОМЕР_2 , в національну валюту - 909444,13 гривень, за заявою ОСОБА_1 (а.с.165).

Зазначені обставини щодо продажу іноземної валюти у розмірі 222260 швейцарських франків, з рахунку № НОМЕР_2 , в національну валюту у сумі 909444,13 гривень, які були зараховані на рахунок ОСОБА_1 , та зняті останнім, за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року, підтверджується випискою по рахунку за кредитним договором №0 від 11.06.2007 року. (а.с.175-215, ІІ том).

У зв`язку з чим, суд вважає безпідставними доводи позивача про неотримання коштів у валюті швейцарських франках, а у національній валюті України - гривні, оскільки така конвертація валюти була здійснена на підставі заяви позивача за №1 від 11.06.2007 року, яка ним особисто була підписана та ці факти жодним чином не спростовані.

Тим паче судом враховується, що позивач в судовому засіданні не спростовував, що підпис на заяві №1 від 11.06.2007 року про продаж іноземної валюти або банківських металів, саме його, та підтвердив, що отримував кредит у національній валюті, тобто після здійснення продажу банком іноземної валюти за замовленням позивача.

Щодо доводів позивача про зарахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що є відмінним від рахунку № НОМЕР_1 , на який повинні були бути зараховані кредитні кошти за спірним договором, підтверджує те, що позивач не отримував кредитні кошти саме на виконання кредитного договору №0 від 11.06.2007 року, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як вже встановлювалось, дійсно відповідно до п.1.5 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

У той же час, суд зазначає, що відповідно до меморіального ордеру № від 11.06.2007 року, на виконання умов кредитного договору №0 від 11.06.2007 року, АТ «УкрСиббанк» були перераховані кошти в сумі 222260,00 швейцарських франків, що еквівалентно 909444,13 гривень, на рахунок № НОМЕР_2 .

Однак, рахунок № НОМЕР_2 належить позивачу по справі, який був відкритий на його ім`я - ОСОБА_1 для зарахування коштів у валюті: гривні та доларах США, на підставі договору №262 банківського рахунку (поточного рахунку) від 22.09.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (а.с.3-7, ІІ том).

Крім того, в день укладення спірного кредитного договору, а саме 11.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до договору банківського рахунку №262 від 22.09.2006 року, за умовами якої зокрема ОСОБА_1 доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 , на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року. (а.с.8, ІІ том).

Крім того, суд звертає увагу, що вказаний рахунок також вказаний у кредитному договорі в пункту 7.1., як рахунок позивача з якого банк вправі списувати кредитні кошти.

У заяві №1 від 11.06.2007 року про продаж іноземної валюти або банківських металів, яка підписана особисто позивачем, ОСОБА_1 зазначено, що після продажу іноземної валюти, грошові кошти в національній валюті України - гривні, він просить зарахувати саме на рахунок № НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, суд вважає, що доводи позивача про те, що банком були зараховані кредитні кошти не на рахунок зазначений у кредитному договорі НОМЕР_1, а на рахунок № НОМЕР_2 , який в свою чергу відкритий на ім`я ОСОБА_1 і останній у заяві на продаж іноземної валюти, особисто просив банк здійснити подальше перерахування кредитних коштів у національній валюті України - гривні, саме на цей рахунок, жодним чином не спростовує факт того, що Банком було належним чином видано позивачеві кредитній кошти на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, а позивачем такі кошти отримані, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок з їх повернення.

Крім того, суд враховує, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15).

Окрім цього, однак не в останню чергу, суд звертає увагу на правову суть статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в контексті даного спору.

Ця норма, окрім іншого, покликана надати споживачу повну інформацію щодо кредитування, ще до укладення самого договору, аби дозволити позичальнику спрогнозувати наслідки підписання правочину, усвідомити реальний об`єм взятих на себе зобов`язань.

Визначити чи була виконана така мета можна не лише шляхом встановлення, що позивачем було підписано у договорі підтвердження про ознайомлення з умовами договору де містяться положення, викладені у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до його підписання, а про це також у певній мірі може вказувати поведінка боржника після підписання кредитивного договору.

Так, з наданого до суду розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року, вбачається, що ОСОБА_1 після укладення вказаного кредитного договору тривалий час, а саме на протязі семи років, виконував свої зобов`язання за ним та вносив кошти на погашення заборгованості.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх вивчення та аналізу.

Стороною позивача такий розрахунок жодним чином не спростовано.

Також вбачається, що у серпні 2015 року ОСОБА_1 звертався до АКІБ «УкрСиббанк» з заявою про проведення реструктуризації заборгованості по вказаному договору №0 від 11.06.2007 року, що свідчить про те, що останній був обізнаний про сплачені ним суми та наявну заборгованість за договором.

Водночас, ОСОБА_1 не надано доказів того, що він протягом такого значного проміжку часу, а саме до 2015 року, в тому числі у пікові періоди коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної, звертався до відповідача з заявами, чи документами іншого характеру у яких порушував би питання про незрозумілість чи несправедливість кредитного договору, або невідповідність його умов його внутрішній волі.

Матеріали справи не містять також даних про звернення позивача у вказаний період до ПАТ «УкрСиббанк» щодо отримання додаткової інформації, роз`яснення кредитних договорів, чи окремих його пунктів, він також не скористався правом на відкликання згоди на укладення договорів про надання споживчого кредиту згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" через ненадання йому повної необхідної інформації щодо умов кредитування.

На підставі викладеного вбачається, що виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод до нього, позичальник фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні угоди.

Щодо тверджень позивача про неможливість визначити суму відсотків, котрі підлягають до сплати кожного місяця, то і їх суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються умовами кредитного договору, а саме: пунктом 1.3. та розділом 5, яким закріплено порядок зміни процентної ставки.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не виходив на міжбанківські торги з питанням про продаж 222260 швейцарьких франків у день укладення кредитного договору, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (15-93), в редакції, яка діяла станом на день укладення спірного договору, торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України

Відповідно до Постанови Національного Банку України від 03.09.2007 року за №314 «Про затвердження змін до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного Банку України в умовах особистого періоду», в редакції, яка діяла станом на час укладення спірного договору, звіт за формою 520 подається в разі здійснення протягом звітного періоду операцій з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти за безготівкову та готівкову національну валюту. Операції з купівлі-продажу іноземної валюти за гривні, проведені уповноваженими банками на міжбанківському валютному ринку за дорученням та за рахунок коштів клієнтів, у тому числі і такі, що здійснюються в межах одного банку, у зазначеному звіті відображаються банками з боку клієнтів. Операції з купівлі-продажу іноземної валюти за гривні, що здійснюються головною установою уповноваженого банку за заявками та дорученнями власних філій та клієнтів філій, відображаються лише у звіті філій відповідно до виконаних заявок клієнтів.

Відповідно до постанови Національного Банку України від 19.03.2003 року за №124 «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України (частина II), звіт за формою подається в разі здійснення протягом операційного дня операцій з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти за безготівкову та готівкову національну валюту. Операції з купівлі-продажу іноземної валюти за гривні, проведені уповноваженими банками на міжбанківському валютному ринку за дорученням та за рахунок коштів клієнтів, у тому числі і такі, що здійснюються в межах одного банку, у зазначеному звіті відображаються банками з боку клієнтів.

Листом Національного Банку України №18-0006/21936 від 23.03.2017 року підтверджено, що 11.06.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» було надано до Національного Банку України статистичну звітність №520 «Інформація про курс та обсяги операцій з іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України», відповідно до якої Банком було здійснено продаж 2069,6 (зі значенням в тисячах) швейцарських франках, тобто 2 мільйони 69 тисяч швейцарських франках.

На підставі викладеного, суд вважає в цій частині посилання позивача щодо нездійснення банком продажу 222260,00 швейцарських франків на міжбанківському валютному ринку України, також необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням встановленого, суд доходить до висновку, що при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевказаного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007 року.

Суд також зазначає, що під час розгляду справи представником відповідача було заявлено заяву про застосування строків позовної давності.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

За вказаного, суд не приймає заяву відповідача щодо застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки відмовляє у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог.

З урахуванням того, що вимоги позивача про: визнання договору іпотеки від 11 червня 2007 року недійсним; зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від ОСОБА_1 909444 гривні 13 копійок; стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» сплачені 4684328 гривні, що становить 197184 франка 05 рапенів; стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» подвійної суми збитків у розмірі 9368656 гривень 00 копійок; зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., виключити з реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, внесений за наслідком укладеного договору іпотеки від 11.06.2007 року, є похідними від вимоги позивача визнання кредитного договору недійсними, у задоволення якої судом відмовлено, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні решти вказаних позовних вимог позивача, стосовно яких позивачем окремо не заявлено жодних обґрунтувань для задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати до відшкодування на користь позивача не підлягають.

На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місцезнаходження: 61001, м. Харків, просп. Московський, 60), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна (місце проживання: 65000, м. Одеса, Військовий узвіз, 24), про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.