Справа № 202/8574/19
Провадження № 2/202/842/2020
14 лютого 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, -
У грудні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 24 331,06 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 з 19 січня 2017 року перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Дніпропетровський електровозобудівний завод» на посаді свердляра в цеху металоконструкцій. Станом на жовтень 2019 року, утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати з липня 2018 року по жовтень 2019 року становить 24 331,06 грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити позивачу заборгованість через відсутність грошових коштів, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2019 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 24 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, натомість 14 лютого 2020 року через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 від 23 січня 2017 року, останній на підставі наказу № 2 від 19 січня 2017 року прийнятий до цеху Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» на посаду свердляра (а.с.8).
З наданої позивачем до позовної заяви довідки Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» № 564 від 12 листопада 2019 року вбачається, що станом на 12 листопада 2019 року заборгованість з виплати заробітної плати становить 24 331,06 грн., з яких: за липень 2018 року - заробітна плата 2545,00 грн.; листопад 2018 року - лікарняний 1013,95 грн.; квітень 2019 року - заробітна плата 2754,47 грн.; травень 2019 року - заробітна плата 2873,97 грн.; червень 2019 року - заробітна плата 2720,20 грн.; липень 2019 року - заробітна плата 3542,72 грн.; серпень 2019 року - заробітна плата 2763,99 грн.; вересень 2019 року - заробітна плата 2785,75 грн., жовтень 2019 року - заробітна плата 3331,01 грн.
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати в загальній сумі 24 331,06 грн., розмір якої підтверджено відповідною довідкою Державного підприємства «Дніпропетровський електровозобудівний завод» № 564 від 12 листопада 2019 року.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., які документально підтверджені договором про надання правових послуг адвоката від 23 грудня 2019 року (а.с.3), у зв`язку із чим суд вважає вимоги позовної заяви в цій частині також обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 94, 115, 233 КЗпП України, ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 89, 263-264, 268, 272, 279, 280, 430 ЦПК України, суд, -
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в розмірі 2 545,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар