КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/372/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020року місто Київ

справа №752/3128/18

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18 березня 2013 року у розмірі 22458,81 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 10355,72 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 4172,84 грн.; нарахованої пені - 6384,59 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1045,66 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 березня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказувавна те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нимзаява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нимта банком договірпро надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав, що банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20913,15 грн. та судові витрати у розмірі 1640,73 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору №б/н від 18 березня 2013 року не підписував та кредитних коштів у розмірі 5000 грн. від банку не отримував.

Вказував, що позивачем не доведено, що він в анкеті-заяві від 18 березня 2013 року погоджував з банком кредитний ліміт, розмір, строки та порядок сплати відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розмір та порядок сплати пені і штрафів за невиконання умов кредитного договору.

Зазначав, що надані до суду витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку не містять його підпису, у зв`язку з чим їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження ознайомлення його з умовами кредитування, які існували на час підписання ним анкети-заяви від 18 березня 2013 року та узгодження між сторонами істотних умов кредитного договору.

Посилався на те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, а тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору, не можуть бути задоволені.

Від позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вказаних вимог.

Також судом було відмовлено у стягненні з відповідача штрафів, виходячи з того, що одночасне застосування за одне й те саме порушення штрафу і пені є порушенням ст.61 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18 березня 2013 року станом на 01 квітня 2015 року та станом на 21 січня 2018 року, копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Відповідно до п.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», пам'ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором.

Заперечуючи проти позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та подаючи апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року відповідач вказував на те, що він з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору №б/н від 18 березня 2013 року не підписував та кредитних коштів у розмірі 5000 грн. від банку не отримував.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду два розрахунки заборгованості за договором №б/н від 18 березня 2013 року станом на 01 квітня 2015 року та станом на 21 січня 2018 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01 квітня 2015 року вбачається, що у відповідача була відсутня заборгованість за вказаним договором, оскільки у графах «сальдо поточної заборгованості за кредитом» за період з 18 березня 2013 року по 01 квітня 2015 року вказано - 0.

При цьому, з графи «сума погашення за наданим кредитом» вбачається, що відповідач у період з 21 березня 2013 року по 06 лютого 2015 року здійснював платежі за кредитом, а саме: 21 березня 2013 року - 15,00 грн.; 25 березня 2013 року - 490 грн.; 01 квітня 2013 року - 630 грн.; 05 квітня 2013 року - 365 грн.; 15 квітня 2013 року - 482 грн.; 07 травня 2013 року - 320 грн.; 18 травня 2013 року - 410 грн.; 27 травня 2013 року - 525 грн.; 10 червня 2013 року - 290 грн.; 27 червня 2013 року - 350 грн.; 27 липня 2013 року - 240 грн.; 28 серпня 2013 року - 340 грн.; 25 вересня 2013 року - 250 грн.; 08 грудня 2013 року - 1305,72 грн.; 03 січня 2014 року - 769 грн.; 16 січня 2014 року - 1029,02 грн.; 26 січня 2014 року - 550 грн.; 28 січня 2014 року - 87,45 грн.; 29 січня 2014 року - 68,97 грн.; 03 лютого 2014 року - 106,52 грн.; 06 лютого 2014 року - 511,28 грн.; 12 лютого 2014 року - 221,09 грн.; 22 лютого 2014 року - 408,07 грн.; 25 лютого 2014 року - 172,51 грн.; 09 березня 2014 року - 213,15 грн.; 14 березня 2014 року - 219,82 грн.; 22 березня 2014 року - 162,73 грн.; 25 березня 2014 року - 163,11 грн.; 27 березня 2014 року - 317,24 грн.; 30 березня 2014 року - 139,49 грн.; 01 квітня 2014 року - 239,95 грн.; 08 квітня 2014 року - 674,66 грн.; 14 квітня 2014 року - 592,21 грн.; 18 квітня 2014 року - 66,92 грн.; 22 квітня 2014 року - 110,34 грн.; 24 квітня 2014 року - 124 грн.; 26 квітня 2014 року - 116,82 грн.; 01 травня 2014 року - 246,19 грн.; 05 травня 2014 року - 546,19 грн.; 17 травня 2014 року - 699,80 грн.; 20 травня 2014 року - 146,93 грн.; 22 травня 2014 року - 425,60 грн.; 25 травня 2014 року - 483,82 грн.; 26 травня 2014 року - 227,03 грн.; 27 травня 2014 року - 242,43 грн.; 28 травня 2014 року - 326,77 грн.; 31 травня 2014 року - 367,64 грн.; 03 червня 2014 року - 435,96 грн.; 08 червня 2014 року - 309,60 грн.; 14 червня 2014 року - 861,20 грн.; 16 червня 2014 року - 265,21 грн.; 19 червня 2014 року - 609,18 грн.; 20 червня 2014 року - 593,96 грн.; 21 червня 2014 року - 206,21 грн.; 23 червня 2014 року - 435,09 грн.; 26 червня 2014 року - 282,33 грн.; 28 червня 2014 року - 338,29 грн.; 01 липня 2014 року - 556,46 грн.; 02 липня 2014 року - 495,63 грн.; 12 липня 2014 року - 1339,26 грн.; 21 липня 2014 року - 159,44 грн.; 22 липня 2014 року - 940,89 грн.; 29 липня 2014 року - 2102,47 грн.; 30 липня 2014 року - 314 грн.; 04 серпня 2014 року - 376,94 грн.; 07 серпня 2014 року - 176,77 грн.; 12 серпня 2014 року - 416,99 грн.; 18 серпня 2014 року - 1178,24 грн.; 20 серпня 2014 року - 633,17 грн.; 25 серпня 2014 року - 833,71 грн.; 29 серпня 2014 року - 140,30 грн.; 30 серпня 2014 року - 214,20 грн.; 01 вересня 2014 року - 342,47 грн.; 02 вересня 2014 року - 585,90 грн.; 04 вересня 2014 року - 497,91 грн.; 05 вересня 2014 року - 277,15 грн.; 06 вересня 2014 року - 131,51 грн.; 08 вересня 2014 року - 545,27 грн.; 10 вересня 2014 року - 442,02 грн.; 12 вересня 2014 року - 1028,02 грн.; 20 вересня 2014 року - 1764,26 грн.; 25 вересня 2014 року - 1702,95 грн.; 28 вересня 2014 року - 171,51 грн.; 29 вересня 2014 року - 928,14 грн.; 02 жовтня 2014 року - 1364,31 грн.; 04 жовтня 2014 року - 320 грн.; 07 жовтня 2014 року - 334,86 грн.; 08 жовтня 2014 року - 1339,83 грн.; 15 жовтня 2014 року - 4267,69 грн.; 18 жовтня 2014 року - 821,73 грн.; 21 жовтня 2014 року - 526,79 грн.; 23 жовтня 2014 року - 242,96 грн.; 25 жовтня 2014 року - 216,25 грн.; 30 жовтня 2014 року - 723,38 грн.; 02 листопада 2014 року - 506 грн.; 04 листопада 2014 року - 1240 грн.; 07 листопада 2014 року - 950 грн.; 09 листопада 2014 року - 312,34 грн.; 11 листопада 2014 року - 118,97 грн.; 15 листопада 2014 року - 300,11 грн.; 16 листопада 2014 року - 1392,70 грн.; 24 листопада 2014 року - 200 грн.; 25 листопада 2014 року - 500 грн.; 27 грудня 2014 року - 105,74 грн.; 12 січня 2015 року - 136,17 грн.; 14 січня 2015 року - 104,38 грн.; 22 січня 2015 року - 347,20 грн.; 06 лютого 2015 року - 2000 грн. (а.с.5-7).

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 21 січня 2018 року у відповідача в період з 01 серпня 2015 року по 15 травня 2016 року також була відсутня заборгованість за кредитом, заборгованість виникла з 16 травня 2016 року.

При цьому, у розрахунку здійсненого станом на 21 січня 2018 року зазначено про включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені та з розрахунку вбачається, що відповідач у період з 19 травня 2016 року по 28 серпня 2017 року вносив значні суми на погашення заборгованості за кредитом.

Наданірозрахункизаборгованості, на які посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту позичальнику та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить данних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок, не містить підпису відповідальних осіб, та не скріплений печаткою банку.

Визначена загальна сума заборгованості за розрахунком станом на 21 січня 2018 року не відповідає сумі окремих складових такого розрахунку, а тому такий рохрахунок є суперечливим.

Крім того, відповідно до змісту ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано суду виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 , який мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості відповідача та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником та використано.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити як факт видачі кредиту, так і правильність нарахування заборгованості.

А відтак, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту є необґрунтованими, а, отже, задоволенню не підлягають.

Звертаючись до суду, позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками, пенею та штрафи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, у заяві-анкеті б/н від 18 березня 2013 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафи, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід'ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, на які посилається позивач розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, посилання позивача на те, що відповідач зобов`язувався ознайомлюватись самостійно із всіма змінами на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з'ясування змісту кредитного договору.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафу, оскільки вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2643 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 2643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: