Провадження № 2/331/1354/2020
ЄУН 331/2684/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря Постарнак М.М.,

представників : позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення суми авансу, втрат від інфляції та трьох процентів річних,,

ВСТАНОВИВ :

16 липня 2020 року від ОСОБА_4 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення суми авансу, втрат від інфляції та трьох процентів річних, а всього 474498,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.03.2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (сторона 1), з одного боку, та ОСОБА_4 (сторона 2), з іншого боку, уклали Попередній Договір, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М.

Відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, зокрема, у строк до 23.06.2018р. не уклав у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором.

Після отримання грошових коштів та укладення Попереднього договору, відповідач жодного разу не звертався до позивача з пропозицією щодо укладення Основного договору.

Більш того, відповідач ігнорував неодноразові пропозиції позивача щодо укладення Основного договору.

Попередній договір передбачає платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору (п. 3 Попереднього договору).

Тобто, до укладення сторонами Попереднього Договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 400 000,00 грн.

Враховуючи, що передані позивачем у справі грошові кошти не були завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, оскільки основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладався, тому сплачені позивачем грошові кошти є авансом та підлягають поверненню відповідачем у тому ж самому розмірі.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання щодо повернення позивачеві грошових коштів отриманих в якості авансу, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 24 756,16 грн. - трьох процентів річних та 49 742,41 грн. суми втрат від інфляції.

З посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, та приписи ст.ст. 509, 526, 570, 625, 626, 629, 635 ЦК України, ОСОБА_4 просить стягнути на її користь з ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 474 498,57 грн., з яких 400 000,00 грн. - сума авансу, 24 756,16 грн. - сума трьох процентів річних, 49 742,41 грн. сума втрат від інфляції; судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26-27).

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 102-103).

Представник позивача у судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав у повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що ОСОБА_5 не отримував від позивача грошових коштів на виконання умов попереднього договору. Зазначив, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку факт сплати грошових коштів на користь відповідача.

Представником відповідача у судовому засіданні було заявлено клопотання про передання даної цивільної справи на розгляд до іншого суду, в обґрунтування якого зазначено, що даний спір повинен розглядатись судом за місцем проживання відповідача.

Зазначив, що правила виключної підсудності, з урахуванням предмету даного спору не повинні застосовуватись, оскільки предметом даного спору є не нерухоме майно, а стягнення грошових коштів за попереднім договором.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не заперечував; надав суду усні пояснення, у яких зазначив, що між сторонами по справі дійсно укладався попередній договір. Зазначив, що на виконання умов укладеного сторонами попереднього договору ОСОБА_4 передала грошові кошти у сумі 800 000,00 грн., які були передані ОСОБА_5 . Передача грошових коштів відбувалась у присутності свідків. Пояснив, що ОСОБА_5 просив надати йому грошові кошти з метою погашення існуючої заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Щодо не виконання ОСОБА_5 умов укладеного попереднього договору ОСОБА_6 пояснив про неможливість укладення основаного договору купівлі-пролажу нерухомого майна через наявність чинних арештів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 23.03.2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (сторона 1), з одного боку, та ОСОБА_4 (сторона 2), з іншого боку, було укладено Попередній Договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за № 847 (а.с. 9-13).

Пунктом 1 Попереднього договору встановлено, що за цим Договором гр. ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 зобов`язуються у майбутньому, у строк до двадцять третього червня дві тисячі вісімнадцятого року укласти у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором.

Об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення 1 (один) в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 43,0 кв.м., що належить Стороні-1. (п. 2.2. Попереднього договору).

Пунктом 2.3 Попереднього договору передбачено, що ціна визначається Сторонами у розмірі за 850 000,00 грн.

Згідно п. 2.5. Попереднього договору Сторона-1 ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ) зобов`язується передати об`єкт нерухомого майна, зазначений у п. 2.2. цього договору, підготувати за свій рахунок та у строк до укладення Основного Договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

Відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, зокрема, у строк до 23.06.2018 р. не уклав у письмовій нотаріально посвідченій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (Основний договір) на умовах, визначених цим Договором (а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналіз умов укладеного сторонами правочину свідчить про те, що за своєю правовою природою він є попереднім договором.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3 Попереднього договору передбачено, що цей Попередній договір передбачає платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 ( ОСОБА_4 ) з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору.

Під час розгляду справи позивач з посиланням на вказаний пункт Попереднього договору зазначав, що до підписання договору ним було сплачено відповідачеві вказану вище суму грошових коштів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представником відповідача зазначалось про те, що відповідач не отримував від позивача жодних грошових коштів на виконання умов укладеного Попереднього договору, а також зазначав про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів сплати коштів на користь відповідача.

Суд критично ставиться до вказаних тверджень представника відповідача щодо неотримання від позивача грошових коштів, з огляду на таке.

Пунктом 3 Попереднього договору підтверджується факт сплати позивачем на користь відповідача грошових коштів у сумі 400 000,00 грн, яке відбулось до підписання Попереднього договору.

У відповідності до п. 4 Попереднього договору у разі, якщо Сторона-2 в односторонньому порядку відмовляється від укладання основного договору у строки, передбачені у п. 1 цього договору, вона зобов`язана повідомити про це Сторону-1 у десятиденний термін у письмовій формі. При цьому платіж, сплачений за придбання об`єкта нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн. залишається у Сторони-1.

З вказаного вище пункту Попереднього договору також вбачається проведення розрахунку позивача з відповідачем.

Представником позивача під час розгляду справи надавались пояснення та зазначалось про те, що розрахунок позивача з відповідачем проводився до підписання попереднього договору шляхом передання готівкових грошових коштів.

Аналогічні пояснення були надані третьою особою під час розгляду справи.

Факт проведення розрахунку позивача з відповідачем підтверджується умовами укладеного сторонами договору.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками, які були зроблені Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 916/667/18.

Так, під час розгляду вказаної вище справи Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 08.09.2020р. вказано про те, що «7.22. Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком, але звертає увагу, що договір як документ може містити зміст одного договору, декількох договорів, зміст інших правочинів та інші відомості, які правочинами не є.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не було дотримано умов п. 3 Попереднього договору в частині проведення розрахунку в безготівковому порядку та здійснено розрахунок з відповідачем у готівковій формі.

Суд вважає, що порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками, які були зроблені Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 916/667/18.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявними в матеріалами справи доказами підтверджується факт проведення розрахунку позивача з відповідачем до укладення Попереднього договору, а саме: сплату позивачем на користь відповідача грошових коштів у сумі 400 000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 зазначалось про те, що після отримання грошових коштів та укладення Попереднього договору відповідач жодного разу не звертався до позивача з пропозицією щодо укладення Основного договору.

Вказана обставина не була спростована представником відповідача під час розгляду справи.

Під час розгляду справи було встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/3784/18 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», треті особи відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про зняття арештів з нерухомого майна.

З рішення, яке було ухвалене Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за результатами розгляду цивільної справи № 331/3784/18 встановлено, що станом на червень 2018 року існували арешти, які не дозволяли відповідачеві здійснити добровільний продаж нежитлового приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 .

Як вже вказувалось раніше, Попередній договір передбачає платіж за придбання об`єкту нерухомого майна у розмірі 800 000,00 грн., які Сторона-2 з дотриманням вимог ст. 1087 ЦК України та Постанови Правління Національного Банку України № 148 від 29.12.2017р. повністю сплатила Стороні-1 у рівних частках кожному до підписання цього Договору (п. 3 Попереднього договору).

Тобто, до укладення сторонами Попереднього Договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 400 000,00 грн.

Враховуючи, що передані позивачем у справі грошові кошти не були завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, оскільки основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладався, тому сплачені позивачем грошові кошти є авансом та підлягають поверненню відповідачем у тому ж самому розмірі.

Такий самий правовий висновок міститься у Постановах Верховного суду України у справі №6-82цс13 від 25 вересня 2013 року та №6-176цс12 від 13 лютого 2016 року.

Зважаючи на вказані вище обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 400 000,00 грн. суми авансу.

За умовами укладеного сторонами Попереднього договору відповідач був зобов`язаний укласти з позивачем основний договір у строк до 23.06.2018р.

В свою чергу, у зв`язку з не укладенням Основного договору у відповідача з 24.06.2018р. виник обов`язок щодо повернення грошових коштів позивачеві, які ним були отримані від останнього в якості авансу.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання щодо повернення позивачеві грошових коштів, отриманих в якості авансу, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 24 756,16 грн. - трьох процентів річних та 49 742,41 грн. суми втрат від інфляції.

Суд проаналізувавши вказані вище обставини, перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявності правових підстав для їх задоволення.

Під час розгляду справи представником відповідача заявлялось клопотання про передання даної цивільної справи на розгляду до іншого суду.

У задоволенні вказаного клопотання відповідача було відмовлено через його необґрунтованість.

Суд дійшов до вказаного висновку у зв`язку з таким.

Питання щодо підсудності даної справи Жовтневому районному суду м. Запоріжжя вирішувалось судом на стадії відкриття провадження у справі.

Відкриваючи провадження у даній справі суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Отже для позовів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно, в тому числі умови про повернення сплаченого авансу, встановлюється виключна підсудність.

У даному випадку, спір виник з приводу невиконання відповідачем умов попереднього договору щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки позов ОСОБА_4 стосується застосування правових наслідків невиконання відповідачем зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу, предметом якого було нерухоме майно, а саме: нежитлового приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 ,суд вважає, що даний позов має розглядатися за правилами виключної підсудності - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі понесла судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 4 744,99 грн., а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Керуючись статтями 12,13,259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у розмірі 474 498 (чотириста сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 57 копійок, з яких : 400 000 ( чотириста тисяч) гривень 00 копійок сума авансу, 24 756 ( двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень 16 копійок сума трьох процентів річних, 49 742 ( сорок дев`ять тисяч сімсот сорок дві тисячі) гривень 41 копійка сума втрат від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_5 ( останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 744 ( чотири тисячі сімсот сорок чотири) гривні 99 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 листопада 2020 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

19.11.2020