Справа № 346/2460/20
Провадження № 2/346/1283/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Нефьодової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги з урахуванням їх уточнення 02.10.2020 року позивач обґрунтовує тим, що 06.12.2018 року він передав свій автомобіль марки "Skoda Octavia", номерний знак « НОМЕР_1 », відповідачу в користування, а в подальшому фактично відчужив йому цей транспортний засіб.

Того ж дня (06.12.2018 року) сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 400 доларів США до 06.12.2019 року. Однак, на порушення взятих на себе договірних зобов`язань у визначений термін він позику в зазначеному розмірі не повернув. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, що еквівалентно 11 188 грн. (на 06.12.2018 року), та понесені судові витрати в розмірі 840, 80 грн. по сплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, 21.08.2020 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а справу розглянути в його відсутності (а.с. 27).

Відповідач в судове засідання не з`явився, 19.10.2020 року подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 400 доларів США, що складає 95 508 грн., тоді як вказана сума становить не 95 508 грн., а 9 508 грн. Відповідач також вказує, що написання розписки не є наслідком отримання грошей у позику, а написана вона під впливом інших обставин. Договір позики від 06.12.2018 року сторонами не укладався і не тягне за собою відповідних правових наслідків, оскільки з тексту розписки не підтверджується факт отримання відповідачем 400 доларів США як позики, що є обов`язковою умовою для того, щоб цей договір вважався укладений. Таким чином, відповідач вважає, що дана розписка не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являються до договорів позики, а саме розписка не містить посилання на момент отримання грошових коштів. Тому договір позики вважається таким, що не укладений, і юридичні наслідки між сторонами за ним не настають. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 42, 43).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем вказано та долучено до матеріалів справи оригінал розписки, в якій вказано, що відповідач зобов`язується до 06.12.2019 року повернути позивачу грошові кошти в розмірі 400 доларів США за автомобіль марки "Skoda Octavia" (а.с.33).

Отже, з тексту цієї розписки не вбачається факт передання позивачем вказаних грошових коштів відповідачу в момент укладення договору позики, що є обов`язковою умовою для того, щоб такий договір вважався укладеним, оскільки відповідно до положень цивільного законодавства даний правочин відноситься до реальних договорів та вважається укладеним з моменту передачі позичальнику предмету позики, тобто грошових коштів.

Натомість, відповідно до положень ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, а також Верховним Судом - у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 04 березня 2020 року у справі №632/2209/16, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Також потрібно ретельно досліджувати текст самої розписки (договору), оскільки не завжди сам текст розписки (договору) свідчить про факт отримання грошей.

Таким чином, суд повинен уникнути формальної правової оцінки наявності відповідної боргової розписки (договору позики) та в кожному окремому випадку встановити реальний зміст правовідносин, які виникли між сторонами.

Аналізуючи зміст розписки, суд дійшов висновку, що цей документ свідчить про боргове зобов`язання відповідача перед позивачем, що випливає з цивільно-правових відносин щодо купівлі-продажу сторонами вищевказаного автомобіля. Хоча вказане зобов`язання сторони і оформили як договір позики, однак, незаперечними є ті обставини, що даний договір між сторонами не укладено, так як не було факту передачі позивачем спірних грошових коштів відповідачу.

Відповідно до положень ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тому позивачу слід заявляти вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за придбаний останнім автомобіль за договором купівлі-продажу, а не про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до правил ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем вказаного обов`язку не виконано. Тому позовні вимоги суд вважає не обгрунтованими.

На підставі ст.ст. 235, 655, 1046 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 213, 215, 263, 265, 274, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

.

в задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики (за розпискою) від 06.12.2018 року в розмірі 400 доларів США, що еквівалентно 11 188 гривням (на 06.12.2018 року), відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.11.2020 року.

Суддя Калинюк О. П.