ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2793/19

Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/315/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Кухта В. О.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів; дата ухвалення рішення: 27 листопада 2019 року;

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 120857,13 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.04.2011, згідно якої отримав кредит у сумі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав, що призвело до виникнення станом на 30.09.2019 року вказаної вище заборгованості.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, які регулюються положеннями статті 634 ЦК України. Укладення вказаного виду договору підтверджується змістом анкети-заяви, за умовами якої позичальник своїм підписом приєднується і погоджується виконувати Умови та Правила банківських послуг, Тарифи банку, що в цілому складають договір банківського обслуговування.

Вказувало, що суд першої інстанції, в порушення приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України, не враховував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17-ц, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, відповідно до яких саме по собі посилання відповідача на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Оскільки позивачем подано докази щодо наявності заборгованості за договором, водночас відповідач не спростував докази, подані банком щодо цього факту, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 15.04.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Позивачем подано розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 31.09. 2019 року заборгованість за договором № б/н від 15.04.2011 року становить 120857 грн. 13 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1933 грн. 65 коп. та 118923 грн. 48 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом з 15.04.2011 року по 31.10 2018 року.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, наявні «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою» та «Тарифи банку», які долучені банком до позовної заяви, та на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, не містять жодних ознак домовленості сторін щодо встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав нарахування відсотків, а також не містять підпису позичальника ОСОБА_1 .

Таких відомостей не містить і додана до позовної заяви анкета-заява позичальника від 15.04.2011 року.

Отже, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що банком не було подано належних доказів, у розумінні ст. 76-81 ЦПК України, щодо отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 2000 грн.

Підпис відповідача в анкеті-заяві та в довідці про умови кредитування, копії яких знаходяться у справі на аркушах 10, 11, за висновком суду першої інстанції, не є належним підтвердженням отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки належних доказів (первинних документів) про отримання відповідачем кредиту на картковий рахунок суду не було подано.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції надав правильну правову оцінку доказам, поданим позивачем та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із зазначеним висновком, оскільки оцінку поданих доказів судом першої інстанції було здійснено у відповідності з приписами цивільного процесуального законодавства.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17-ц, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, відповідно до яких, саме по собі посилання відповідача на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, в якому підпис його сторін не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Зазначена позиція апелянта не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції надав вірну правову оцінку доказам, поданим позивачем та дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України, подання доказів позивач має здійснювати разом з поданням до суду першої інстанції позовної заяви, такий обов`язок лежить в силу приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України, саме на позивачеві в той час, як суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, окрім випадків передбачених законом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Оскільки, всупереч вимогам процесуального закону, позивачем до апеляційної скарги було додано докази щодо суті даного спору, з посиланням на те, що судом першої інстанції вони не були витребувані у позивача для повного та всебічного розгляду справи, як на підставу для скасування судового рішення, апеляційний суд доходить висновку, що порушень закону під час ухвалення рішення судом першої інстанції допущено не було.

За таких обставин, відповідно до положень ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: