Постанова

Іменем України

09 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 295/2862/18

провадження № 61-15115св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2019 року у складі судді Перекупка І. Г. та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2019 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Григорусь Н. Й., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про захист честі та гідності, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі є його сусідами. Протягом 2016-2017 років вони постійно принижують його честь та гідність. Під час розгляду Корольовським районним судом м. Житомира цивільної справи за його позовом до Голови міської комісії з безпеки дорожнього руху Житомирської міської ради та КП «ЕМЗО «Міськсвітло» представник відповідача Житомирської міської ради надала копію колективного звернення мешканців провулку АДРЕСА_1), в якому фактично його звинувачують в агресивній поведінці та погрозах іншим мешканцям будинку - у провокаціях сварок, травлі собак. Позивач вважає, що інформація в колективній заяві є недостовірною, негативною та не відповідає дійсності. За фактом спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відкрито кримінальне провадження.

Просив:

визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію спільно поширену громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в колективній заяві від 27 січня 2017 року поданій міському голові м. Житомира, а саме: «Весною 2016 потравив собак, дві з них вижили, а третя здохла», «В переулку живуть молоді, здорові мужики. Він виходить, пристає до них та провокує, а коли ті не мовчать, включає відеозапис і відносить до участкового». «При сварці з сусідкою ОСОБА_2 бризгав в очі з газового балона…»;

зобов`язати ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 спростувати недостовірну негативну інформацію стосовно ОСОБА_1 , яку вони поширили, а саме: «Весною 2016 потравив собак, дві з них вижили, а третя здохла», «В переулку живуть молоді, здорові мужики. Він виходить, пристає до них та провокує, а коли ті не мовчать, включає відеозапис і відносить до участкового». «При сварці з сусідкою ОСОБА_2 бризгав в очі з газового балона…» у той же спосіб, у який вона була поширена і перед тими ж людьми, перед якими вона була поширена;

стягнути з усіх відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в сумі 500 000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 199,46 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що звернення громадян до відповідних державних органів, пояснення своєї позиції у зверненнях не можуть вважатися приниженням честі, гідності та наклепом. Позивачем не доведено, що відповідачі розповсюджували стосовно нього неправдиву інформацію, а інформація, яку відповідачі вказали у своєму зверненні на адресу органів місцевого самоврядування, не є такою, що порушує немайнові права позивача, а висловлена лише як непогодження з діями позивача.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що зазначена в колективній заяві відповідачів інформація є недостовірною, оскільки є негативною та не відповідає дійсності. Позивач ніколи не труїв собак та не знущався над ними. Суди не застосували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 522/14156/14-ц.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять відхилити касаційну скаргу, оскільки доводи, викладені у касаційній скарзі не можуть бути підставою для скасування судових рішень.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 295/2862/18, витребувано справу з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі є його сусідами.

27 січня 2018 року відповідачі подали на ім`я міського голови м. Житомира колективну заяву з проханням врегулювати їх сусідські відносини з ОСОБА_1

Виконавчий комітет Житомирської міської ради надав на заяву відповідь, що вирішення вказаних у скарзі питань не входить до компетенції органів самоврядування та запропонував «…всі спірні питання вирішувати із сусідами за взаємною згодою або в судовому порядку…».

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Вирішуючи спір, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат