(2/199/763/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2020

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження ( при заочному розгляді справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору міни майна від 01.07.2010. Інші Ѕ частини домоволодіння належать ОСОБА_3 , однак у зв`язку з тим, що домоволодіння фактично розділено на два будинки, що збудовані на одній земельній ділянці, з іншим власником позивач не спілкується.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у належному позивачу на праві власності домоволодінні та є її сином.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач вже 1,5 роки живе окремо та не спілкується з позивачем, його місце проживання позивачу не відоме; відповідач не сплачує комунальні платежі за місцем реєстрації свого місця проживання, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в домоволодінні немає і загалі будинком він не цікавиться, а комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, які позивач змушена сплачувати самостійно. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чиниться, він добровільно визначив собі інше місце проживання місце проживання.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення Ѕ частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни майна, посвідченого 01.07.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №2906 (а.с. 14-15).

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6) з 06.09.2010, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, втім, за зазначеною адресою відповідач не мешкає більше року.

Зазначений висновок суд робить на підставі пояснень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які дали майже аналогічні пояснення та свідчили, що відповідач є сином позивача та не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року, в даному житловому будинку мешкає лише позивач, а свідки про зазначений факт, тобто про непроживання відповідача, добре обізнані в результаті того, що є сусідами позивача протягом тривалого часу.

Процесуальні дії у справі:

-судом задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням .

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи,

зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При зверненні до суду із вказаним позовом та заявленими позовними вимогами позивач також посилалался на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом, відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання з 2017 року, у зв`язку з чим на ці правовідносини поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України.

У зв`язку з вищенаведеним, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому для суду наявні підстави для задоволення позову повністю.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 19, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Дата складення повного судового рішення 28 лютого 2020 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку д Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї