Справа № 149/2798/19
Провадження № 22-ц/801/425/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуСправа № 149/2798/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 149/2798/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Олійника І.В., дата складання повного тексту судового рішення - 16.12.2019 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що згідно судового наказу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.12.2017 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що він добросовісно, своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання доньки, що підтверджує відповідними квитанціями. Оскільки відбулися зміни в матеріальному стані та стані здоров`я ОСОБА_1 , а саме: відсутнє постійне місце роботи; не перебуває на обліку як безробітний; не отримує жодних доходів та має постійні проблеми із здоров`ям. Враховуючи ці обставини, позивач зазначає, що не може сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі, більшому ніж 1000 грн. за наявності важкого матеріального стану та стану здоров`я. Також, позивач зазначає, що на даний час він проживає разом зі своєю бабусею, яка є пенсіонером, та піклується нею.

За таких обставин, позивач просив суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, які утримуються з нього відповідно до судового наказу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.12.2017 року, а саме: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2019 року у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища та за відсутністю підстав для зміни способу стягнення і розміру аліментів.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне та необгрунтоване.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував обставин, які входять до предмета доказування; зробив помилкові висновки щодо неналежності доказів відсутності у апелянта офіційного працевлаштування і постійного доходу, тому зробив необгрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що в судовому засіданні було досліджено відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_1 , що свідчить і про відсутність у нього доходів. Дані обставини не були спростовані відповідачем, жодних заперечень стосовно даних фактів не надходило. Також зазначено, що стан здоров`я апелянта також змінився, що підтверджено матеріалами справи.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, через наступне.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає в повній мірі.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до судового наказу Іллінецького районного суду Вінницької області від 11.12.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23.11.2017 року до повноліття доньки (а.с. 8).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що з моменту прийняття судового наказу він не має постійного місця роботи, постійного заробітку (доходу). На даний час позивач не перебуває на обліку як безробітний, не отримує жодних доходів та має постійні проблеми із здоров`ям, тобто позивач посилається на зміну матеріального стану та погіршення здоров`я.

Згідно з копією трудової книжки серії АХ НОМЕР_2 (а. с. 18-21) та довідки Іллінецької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості (а. с. 13) встановлено, що позивач з 02.07.2012 року до 21.12.2018 року періодично працював або перебував на обліку у центрі зайнятості, де отримував допомогу по безробіттю. З 21.12.2018 року позивач не зареєстрований як безробітний.

Відповідно до копії листка непрацездатності (а.с. 24), позивач перебував на амбулаторному лікуванні в період з 20.07.2017 по 10.08.2017 року.

Згідно висновку ЛКК № 106/8 від 06.06.2018 (а.с. 22), позивачу протипоказана важка робота на протязі 6 місяців, а висновок ЛЛК № 152/5 від 15.08.2017 містить формулювання про переведення позивача на легку фізичну працю терміном на 2 місяці (а. с. 23).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_1 перераховував на картковий рахунок ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини (а.с.25-30).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст. ст. 81,89 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також постановою Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища і стану здоров`я.

Так, за змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 192 СК України вказано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дійсно, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Проте, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива лише за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України 2004 року (чинного на час ухвалення рішення суду першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази, не вказують на зміну його матеріального становища та стану здоров`я через наступне.

Не перебуваючи на обліку, як безробітній та не працюючи без поважних причин, тим самим, позивач умисно погіршує своє матеріальне становище, тому зазначені обставини не є підставою для задоволення позовних вимог ( а/с14-21).

Щодо посилання на погіршення стану здоров`я, то дані обставини теж не підтверджуються тому, що висновки ЛКК №106/8 від 6 червня 2018 року та №152/5 від 16.08.2017 року, як і листок непрацездатності, виданий 20.07.2017 року, вказують на короткочасні зміни у стані здоров`я ОСОБА_1 та стосуються минулих років (а/с 22-24).

Той факт, що позивач проживає разом із бабусею та піклується нею, теж не може бути підставою для задоволення позову, оскільки бабуся позивача ОСОБА_4 є пенсіонером, відповідно самостійно отримує дохід, а позивачем не надано доказів понесення витрат на її утримання. В свою чергу надання позивачем добровільної допомоги бабусі не звільняє його від виконання обов`язку по утриманню доньки та не може бути підставою для обмеження виплат.

Всі ці докази були досліджені та оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні з відповідними висновками.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не спростовують правильність висновків суду. Судом було забезпечено повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, тому рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за апелянтом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун