Провадження № 2/201/1013/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2019р. АТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 60265 грн. 11 коп. (а.с. №3-6).

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О.С. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р. а.с.№50) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №57).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.10.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 61).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 05.05.2014р. ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем була підписана анкета-заява б/н від 05.05.2014р., після підписання якої відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 05.05.2014р., відповідач погодився з запропонованими йому Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 29.07.2019р. становить 60265,11 грн., з яких: 15362,51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 17784,73 грн. - заборгованість по простроченому тілу кредиту, 23671,91 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 2854,96 грн. - процентна складова. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн.

27.02.2020р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог в повному обсязі, ОСОБА_1 посилався на те, що позивачем належними доказами не доведено обставини укладення між ним та банком договору від 05.05.2014р. на тих умовах, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову, не надано доказів, що сторони в належній формі досягли всіх істотних умов кредитування щодо предмету договору, ціни у вигляді сплати відсотків та розміру неустойки у разі порушення зобов`язань. Крім того, не надано належних доказів на підтвердження того, що підписуючи анкету-заяву, відповідач був ознайомлений, розумів та погодився з запропонованими йому для ознайомлення Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, як про це наголошує позивач. Відтак позивачем не доведено обґрунтованість позову, оскільки саме на банк покладається обов`язок доведення обставин надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором. З урахуванням викладеного, відповідач просив в задоволенні позову відмовити (а.с.№77-81).

Позивач згідно до положень ст.ст.179, 278 ЦПК України не скористався своїм правом подати суду відповідь на відзив.

В судове засідання 08.04.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№88). Крім того, в матеріалах справи наявна заява представника позивача - Гребенюк О.С., яка надійшла разом з позовною заявою, в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №56) .

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 08.04.2020р. не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с. №86). 06.04.2020р. на е/пошту суду надійшла заява відповідача, в якій він зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав викладених у письмовому відзиві, а також не заперечує проти розгляду справи за його відсутності (а.с. №89).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, наданий відповідачем відзив на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.05.2014р. ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 05.05.2014р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з запропонованими йому для ознайомлення Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. №12).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 05.05.2014р. станом на 29.07.2019р. в розмірі 60265,11 грн., з яких: 15362,51 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 17784,73 грн. - заборгованість по простроченому тілу кредиту, 23671,91 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 2854,96 грн. - процентна складова.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи розмір заборгованості за договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх та оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи та наявними у справі доказами.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.05.2014р. посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.№9-11) за підсумком залишок заборгованості по тілу кредиту становить 15362,51 грн., за простроченим тілом 17784,73 грн.

При цьому, згідно даного розрахунку в заборгованість по тілу кредиту банком включено суми відсотків 22330,12 грн. погашені за рахунок кредиту (стовпчик 4 розрахунку Відсотки погашені за рахунок кредита»).

Судом встановлено, що анкета-заява, яка підписана ОСОБА_1 05.05.2014р., не містить інформації щодо волевиявлення клієнта оформити кредиту карту зі встановленням на неї кредитного ліміту, анкета не містить відомостей, яку саме картку клієнт бажав оформити з підписанням даної заяви та можливий розмір кредитного ліміту, про фактичне отримання ОСОБА_1 кредитної картки, строк дії карти, а також умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. №12).

Тобто, підписана відповідачем анкета-заява не містить будь-яких даних про розмір кредитних коштів, умови і порядок їх надання та повернення. Доказів щодо отримання відповідачем на підставі укладеного договору саме кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 8000 грн., як про це зазначає позивач у позовній заяві, матеріали справи не містять.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна 30 днів пільгового періоду та Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з відповідною редакцією Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна 30 днів пільгового періоду та Умов та Правил був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати неустойки у вигляді пені та штрафу саме у зазначених в ньому розмірах і порядку нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 05.05.2014р. домовленості сторін про предмет договору, розмір кредитного ліміту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов`язань та строків (періодів) порушення відповідних зобов`язань, виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування, як пені так і штрафів, а також обґрунтувань періодів порушення зобов`язання, за які позивачем здійснено одночасне нарахування неустойки пені та штрафів.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову, а тому не може бути прийнятий судом до уваги, як безспірний доказ існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості по тілу кредиту та неустойки, оскільки банком не доведено укладання договору з дотриманням передбаченої законом форми, погодження сторонами істотних умов кредитування.

Розрахунок не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку оформленими відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» .

Крім того, як встановлено судом, згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості до суми заборгованості по тілу кредиту включені суми відсотків погашені за рахунок кредиту.

Як зазначає позивач в позовній заяві, на підставі п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

При цьому необхідно врахувати, що позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 05.05.2014р. відповідач був обізнаний та погодився з редакцією Умов та Правил, на яку посилається позивач, а отже, позивач не надав належних доказів погодження клієнтом п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, керуючись якими, банк здійснив погашення процентів в сумі 22330,12 грн. за рахунок кредитного ліміту, внаслідок чого збільшилася заборгованість по тілу кредиту.

Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст.83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ( ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30.01.2018р. у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивач є юридичною особою банківською установою, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип, як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В письмовій заяві про розгляд справи за відсутності позивача, представником зазначено, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні.

Таким чином, оскільки суд при винесенні рішення, за наявними в справі доказами, не має можливості належним чином встановити та перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, яка заявлена до стягнення з ОСОБА_1 за договором надання банківських послуг від 05.05.2014р., крім того, позивачем не надано належних доказів надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно на умовах встановлених договором, суд приходить до висновку про недоведеність АТ КБ ПриватБанк позовних вимог про стягнення заборгованості.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі №161/16891/15-ц, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.