Єдиний унікальний номер 233/4333/19
Номер провадження 22-ц/804/696/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті цивільну справу № 233/4333/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди земельної частки (паю), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2019 року, суддя Каліуш О.В., повний текст рішення складено 06 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2019 року ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про переукладення договору оренди земельної частки (паю). 18 жовтня 2019 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 на договір оренди землі на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку у викладеній редакції (а. с. 155-157).

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 03.04.2012 р. у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1059 (далі - Договір), згідно з яким в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4, 78 умовних кадастрових гектарів, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173280 , виданим 30.08.1996 року.

Цього ж дня, 22 березня 2012 року, Актом приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору ОСОБА_1 передав, а ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» прийняло у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, що розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.

Пунктом 2.3 Договору встановлений строк дії Договору- 20 років, який на даний момент не сплинув.

З часу укладення Договору по день подання позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» сумлінно виконувалися усі обов`язки за договором, у тому числі і зі сплати орендної плати.

В подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачем земельної ділянки площею 4,2167 га, якій було присвоєно кадастровий номер :43:000:0007 та яка на сьогоднішній день фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року.

За допомогою даних, що містить Публічна кадастрова карта України, позивачу стало відомо про зміну власника земельної ділянки кадастровий №:43:000:0007, площею 4,2167 га, на ОСОБА_2 .

Вважають, що відповідач ОСОБА_1 порушив норми, закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року ( п.3.1 Договору) щодо виконання останнім обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договір з ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Отже, під час укладення договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 вчинив волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної частки (паю) строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації ним права на виділ земельної ділянки - переукладення договору оренди землі із орендарем, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю).

Проте, відповідач протиправно вчинив односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладення договору оренди, чим порушив права та законні інтереси позивача, як належного орендаря та користувача земельної ділянки.

12.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов, який уточнив 29.08.2019 року (а.с. 105), та просив розірвати договір оренди земельної частки (паю), укладений між сторонами 22.03.2012 року (а.с. 105).

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 22.03.2012 року між ним та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди земельної частки (паю), право оренди за яким 03.04.2012 року зареєстроване у відповідності до норм чинного законодавства.

Згідно з витягом з ДЗК, скориставшись своїм правом, він виділив у власність земельну ділянку площею 4,2167 га, кадастровий № :43:000:0007, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради, та бажає припинити будь-які правовідносини з ПрАТ «АПК-Інвест».

31 травня 2019 року, отримавши відповідний витяг, ПрАТ «АПК-Інвест» дізналося про виділення земельної ділянки в натурі на місцевості та зміну власника земельної ділянки кадастровий №:43:000:0007, площею 4,2167 га, на ОСОБА_2 , але наполягає на дії договору оренди земельної частки (паю).

Зважаючи на неможливість припинення договору автоматично, і на позицію відповідача, позивач вимушений захищати свої інтереси та у судовому порядку ставити питання про припинення договірних відносин з оренди земельної частки (паю).

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З часу отримання державного акта на право приватної власності на землю власник сертифіката на право на земельну частку (пай) набуває статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінюється як предмет оренди, так і статус орендодавця (п.17 розділу 10 Перехідні положення).

Договір оренди земельної частки (паю) та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами. Так, предметом договору оренди земельної частки (паю) є земельна частка (пай), сторонами - власник сертифіката на цей пай та його орендар, а предметом договору оренди земельної ділянки предметом є ділянка, а сторонами власник земельної ділянки та орендар земельної ділянки.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого в Мінюсті 23 лютого 2000 року за № 101/4322, визначено, що в разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

Законом надано право на виділення земельної ділянки, тому позивач, скориставшись своїм правом, наданим Законом це і зробив, і тепер, у зв`язку з відсутністю предмету договору оренди (право на пай), воно не може бути виконане.

За таких обставин, з моменту виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та з моменту виникнення права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законодавством, сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, втратив чинність, а укладений між сторонами договір оренди земельної частки (паю) є припиненим.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2019 року первісний позов задоволено, зустрічний позов залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 фактично вчинив односторонню відмову від зобов`язання, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, так і діючому законодавству, зокрема Закону України «Про оренду землі».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що сторони договорів оренди земельної частки (паю) не досягли згоди щодо розірвання цих договорів, а також те, що обставини істотно змінилися.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов - задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.

Посилаючись на ст. 321, ч. 2 ст.792 ЦК України, частини 2-4 ст.31, ст.ст.1,13 Закону України «Про оренду землі», ст. 125 ЗК України, п.17 Перехідних положень ЗК України, п.8 ППВСУ від 16 квітня 2017 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, апелянт зазначив, що з часу отримання права приватної власності на земельну ділянку, він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

Крім того, висновки суду першої інстанції щодо первісного позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про його задоволення не відповідають приписам діючого законодавства та висновку Верховного Суду у постанові від 14.08.2019 року у справі № 484/4135/18, що за аналогічних обставин переукладення договору можливе лише за волевиявленням власника вже земельної ділянки, крім того зазначивши, що способом захисту є саме розірвання договору оренди земельної частки (паю).

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо імперативності положень абзацу 2 Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі», наслідком чого є прийняте законне та обґрунтоване рішення, яке просив залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа ОСОБА_2 не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ружицький В.В. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» адвокат Гнатенко Ю.Є. в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-Інвест» було укладено Договір оренди земельної частки (паю) (далі - Договір), відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець ОСОБА_1 передає, а орендар приймає у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай), яка належить ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173280, розміром 4,78 умовних кадастрових га, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, терміном на 20 років (а.с.9-11).

Сторони узгодили розмір орендної плати - 4823,53 грн. та її виплату один раз на рік - грудень поточного року (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору, ОСОБА_1 зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно з позначкою у Договорі, його зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської с/р за №1059 від 03 квітня 2012 року за підписом посадової особи ОСОБА_3 , скріплено печаткою Миколайпільської селищної ради, що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.

22 березня 2012 року сторонами підписано Акт приймання - передачі земельної частки (паю) відповідно до умов укладеного договору оренди від 22.03.2012 (а.с.13).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 , позивачем надано копії платіжних документів: б/н від 13.04.2012 року (а.с.16), б/н від 19.12.2012 року (а.с.17), б/н від 23.07.2013 року (а.с.18), б/н від 11.12.2013 року (а.с.19), № 85240 від 31.07.2014 року (а.с.20), №1254 від 28.01.2015 року (а.с.21), № 5491 від 18.08.2015 року (а.с.22), № 7875 від 22.12.2015 року (а.с.23), №32692 від 16.08.2016 року (а.с.24), №42286 від 25.10.2016 року (а.с.25), №2444 від 17.01.2017 року (а.с.26), №7245 від 26.04.2017 року (а.с.27), № 12091 від 24.10.2017 року (а.с.28), № 22713 від 19.12.2017 року (а.с.29), №15199 від 07.06.2018 року (а.с.30), № 1621 від 30.06.2017 року (а.с.31), відомість від 22.03.2019 року (а.с.88), а також бухгалтерську довідку № 1145-1 від 01.08.2019 року, згідно із якою розмір нарахованої орендної плати ОСОБА_1 станом на 01.08.2019 року (за період з 01.03.2012 по 31.08.2019) складає 46973,68 грн. (а.с.94).

Отже, ПрАТ «АПК-Інвест» виконувало всі обов`язки за договором оренди, здійснювало нарахування та сплату орендної плати протягом 2012-2019 років.

З довідки ПрАТ «АПК-Інвест» від 16.08.2019 року № 1228 вбачається, що земельна ділянка, визначена з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування згідно зі схемою поділу земель колективної власності КСП «Дружківський», розташована на території Миколайпільської селищної ради Костянтинівського району Донецької області та передана у користування ПрАТ «АПК-Інвест» ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної частки (паю), укладеному 22.03.2012 року та зареєстрованому 03.04.2012 року у книзі записів реєстрації договорі оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1056, обробляється Товариством та на даній земельній ділянці засіяний соняшник (а.с.81).

Відповідно до розпорядження голови Костянтинівської райдержадміністрації від 07 травня 2018 року № 237 (а.с.50), ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку з заміною сертифікату серії ДН № 0173280 на право на земельну частку (пай) на правовстановлюючий документ на земельну ділянку із земель КСП «Дружківський», орієнтовною площею 4,86 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Відповідно до розпорядження голови Костянтинівської райдержадміністрації від 30 липня 2018 року № 378 (а.с.101), ОСОБА_1 надано у власність та виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер :43:000:0007, загальною площею 4,2167 га, з них: рілля - 4,2167 га (а. с. 101-102).

20 серпня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :43:000:0007, загальною площею 4,2167 га, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.149 - зворот).

В порушення п.3.1 договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово не повідомив про це ПрАТ «АПК-Інвест», що ним не спростовано.

03 грудня 2018 року право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення на підставі договору міни від 03.12.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої костянтинівської державної нотаріальної контори, було зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2 (а.с. 134, 149).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясовання обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 між позивачем по справі та ОСОБА_1 укладено строком на 20 років, суд вважає, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією ОСОБА_1 20 серпня 2018 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер :43:000:0007.

Отже, фактично ОСОБА_1 вчинив односторонню відмову від зобов`язання, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що питання розірвання договору було предметом обговорення сторін договору, а також не надано доказів на підтвердження істотності змінених обставин.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації відповідачем права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 права власності на землю, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватися як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст. 7 цього Кодексу.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

У абзаці 5 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю, зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю, вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінюється предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Проте, як встановлено судом, волевиявлення власника земельної ділянки на переукладання договору відсутнє.

Враховуючи викладене та обставину, що з часу отримання ОСОБА_1 права приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , слід вважати припиненим.

При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між ПРАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167св06.

Не можна також погодитись з висновком суду, що підставою для переукладення договорів, крім іншого, є невиконання ОСОБА_1 обов`язку, визначеного пунктом 3.1 Договору про оренду земельної частки (паю), згідно з яким він зобов`язався протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря, оскільки неповідомлення орендаря про набуття орендодавцем права власності на земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та його наслідки.

За таких обставин, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що зміна статусу предмета оренди та орендодавця не передбачена Законом України «Про оренду землі» як підстава для припинення договору оренди, а є підставою для його переукладення на тих самих умовах, що і раніше укладений лише за згодою сторін, яка сторонами договору не досягнута.

Судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 627 ЦК України, якою передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено також помилковий висновок щодо необґрунтованості зустрічного позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди.

Встановлено, що позивач уклав договір оренди з власником сертифікату на право на земельної частки (паю). Вказаний сертифікат був дійсними до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та отримання їх власником ОСОБА_1 права власності на землю.

У ст. 321 ЦК України вказано, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за №101/4322 визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.

За положеннями частин 2, 3, та 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Враховуючи роз`яснення, викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного при розгляді цивільних справ», а також те, що з часу отримання ОСОБА_1 права власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 підлягає розірванню.

Відповідно до абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» посилається у відзиві на апеляційну скаргу, після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», крім іншого, зазначив, що суд дійшов правильного висновку, що вказана норма є імперативною і з її змісту не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Крім цього, укладення договорів оренди земельної частки (паю) на 20 років підтверджує волевиявлення ОСОБА_1 , яке відповідає його внутрішній волі. Проте суд апеляційної інстанції відхиляє цей аргумент відзиву, оскільки він є необґрунтованим і фактично зводиться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм.

Питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини 1, 2, 6 цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Відповідно до п/п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» сплачено судовий збір у розмірі 1921 гривень 00 копійок, що з врахуванням висновку апеляційного суду про відмову у задоволенні позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не компенсуються за рахунок відповідача. (а.с. 1)

Відповідачем ОСОБА_1 за подання зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 769 гривень (а.с. 70), та за подання апеляційної скарги на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року сплачено судовий збір у розмірі 4034, 10 гривень.

Враховуючи висновок апеляційного суду про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та його апеляційної скарги, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у загальному розмірі (769 грн. + 4034,10 грн.) 4803 гривні 10 копійка підлягають стягненню з ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про переукладання договору оренди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про розірвання договору оренди земельної частки (паю) задовольнити.

Розірвати договір від 22 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» (), про оренду земельної частки (паю) розміром 4,78 га умовних кадастрових гектарів, зареєстрований 03 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1059.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору: у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - 769 грн.; у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - 4034,10 грн., а всього - 4803 (чотири тисячі вісімсот три) гривні 10 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2020 року.

головуючий суддя О.А. Мірута

судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська