КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 357/7791/18 Головуючий у 1 інстанції: Дубановська І.Д.
провадження № 22-ц/824/3722/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Юлії Юріївни, про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач - ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, в якому просив визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки :01:008:0007, скасувати рішення державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138739 від 15 березня 2018 року 23:22:34, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. на його користь судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наприкінці березня 2018 року позивачу стало відомо про укладення 02 березня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договору оренди №б/н, за яким ОСОБА_1 передав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку. В свою чергу відповідач - державний реєстратор речових прав Мироненко Ю.Ю. 02 березня 2018 року розпочала державну реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» і 15 березня 2018 року прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з індексним номером 40138739 за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Позивач вважав, що держаний реєстратор речових прав Мироненко Ю.Ю. порушила права позивача, як законного орендаря, та не мала правових підстав проводити державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Зазначав, що вказана земельна ділянка з індексним номером 40138739 перебуває в оренді у ТОВ Агрофірма «Матюші».

Позивач вказував, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права позивача як орендаря, оскільки договір, що укладений між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші» на десять років є чинним та не розірваним, а тому відповідач ОСОБА_1 не мав права передавати іншій особі земельну ділянку для користування.

ОСОБА_1 подав до суду відзив, в якому зазначав, що права позивача не порушені, так як він, як власник земельної ділянки, вправі володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою на власний розсуд.

Вважав, що на момент укладення договору з відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» земельна ділянка не була обтяжена договірними зобов`язаннями з позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 разом з іншими громадянами подали до Міністерства Юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 09 лютого 2015 року, індексний №19180670, згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі №б/н від 09 липня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2,1301 га, в тому числі рілля 2,1301 га з кадастровим номером :01:008:0007.

Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме, права оренди земельної ділянки :01:008:0007 за ТОВ Агрофірма «Матюші» відбулося 15 березня 2018 року 20:09:18, державним реєстратором Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер 40138232.

Наказ №729/5 від 15 березня 2018 року набрав законної сили та на момент прийняття рішення реєстратором не скасований. А тому вважав, що жодним чином не порушував прав позивача. Відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ним та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» в зв`язку з досягненням усіх істотних умов договору та належного його виконання.

На підставі наведеного просив позов залишити без задоволення.

Згідно з відзивом, відповідач ТДВ «Шамраївський цукровий завод» позовні вимоги не визнав, у своїх поясненнях підтримав позицію відповідача ОСОБА_1 та вважав, що ним не вчинено будь-яких дій, спрямованих на порушення прав позивача щодо користування зазначеною земельною ділянкою. Позовні вимоги позивача вважав необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи і не підлягають до задоволення.

Згідно письмових пояснень державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Ю.Ю. позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона, як державний реєстратор відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до вищезазначеного Закону відмова в державній реєстрації прав з підстав не передбачених цим Законом, заборонена. Під час здійснення пошуку відомостей у Державному реєстрі нею, як державним реєстратором, не було виявлено будь-яких застережень. 15 березня 2018 року о 23:27:17 нею було прийнято рішення, індексний номер 40138739, про реєстрацію речового права за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору б/н, укладеного з ОСОБА_1 .. Підстави для відмови в реєстрації іншого речового права на земельну ділянку передбачені ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відсутні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Матюші»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку розміром 2,1301 га, в тому числі рілля 2,1301 га за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державна реєстрація права оренди зазначеної земельної ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів, так і на момент пред`явлення позову.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

За ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що 09 липня 2014 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір оренди землі, яким передав в оренду позивачу земельну ділянку площею 2,1301 га в тому числі рілля 2,1301 га з кадастровим номером :01:008:0007, строком на 10 років.

27 лютого 2018 року ОСОБА_1 разом з іншими громадянами подали до Міністерства Юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 09 лютого 2015 року №19180670, згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі №б/н від 09 липня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2,1301 га, в тому числі рілля 2,1301 га, з кадастровим номером :01:008:0007.

Представником позивача до матеріалів справи було надано підтвердження щодо належного виконання орендарем взятих на себе обов`язків по виплаті орендної плати за 2016-2017 роки, а саме:

- відомості № 94 за листопад 2016 року на виплату грошей в рахунок орендної плати про виплату ОСОБА_1 - 860 грн.;

- відомості б/н за 2016 рік на продаж крупи гречаної в рахунок оренди земельних паїв ОСОБА_1 - 5 кг-100 грн.;

- відомості б/н за 2016 рік на продаж зерна в рахунок оренди земельних паїв ОСОБА_1 - 700 кг-2240 грн.;

- відомості б/н за 2016 рік на продаж кукурудзи в рахунок оренди земельних паїв ОСОБА_1 - 550 кг-1760 грн.;

- відомості б/н за 2016 рік на продаж цукру (в т.ч. мішки) в рахунок оренди земельних паїв ОСОБА_1 - 50 кг-600 грн.;

- відомості б/н за 2016 рік на продаж продуктів (олія) в рахунок оренди земельних паїв ОСОБА_1 - 10 л-160 грн.;

- відомості №31 за серпень 2017 року на виплату грошей в рахунок орендної плати про виплату ОСОБА_1 - 1000 грн.

Згідно з п.6 Договору оренди, укладеного з позивачем, орендна плата нараховується та видається орендарем у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913 грн. 84 коп.

В свою чергу представник відповідачів заперечував належність здійснення виплати орендної плати ОСОБА_1 , зверталась увага суду на неповноту інформації та відсутність в наданих бухгалтерських документах імені по-батькові особи, а тому вважав, що неможливо ідентифікувати особу, яка отримувала грошові кошти.

Представником позивача заперечувалися посилання відповідачів, щодо неповноти відображення бухгалтерських операцій з посиланням на судову практику у справі №806/1033/17, де суд виклав правову позицію, згідно неістотних недоліків в оформленні первинних документів, при цьому в своїх поясненнях звертає увагу суду що дослідження питання належності виконання орендарем умов договору оренди, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 у даному випадку не є визначальним.

Представник відповідачів наголошував на правомірності укладеного договору оренди землі №б/н від 02 березня 2018 року між відповідачами.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 році у справі №203/2612/13-ц.

Також, судом встановлено, що наказом МЮ України №729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідача ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» від 09 лютого 2015 року №19180670, згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди позивача за договором оренди землі №б/н від 09 липня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2,1301 га, в тому числі рілля 2,1301 га з кадастровим номером :01:008:0007, яка обґрунтована тим, що договори оренди з ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних сплат за вчинення реєстраційних дій та інше.

Також судом встановлено, що відповідний договір оренди було у встановленому законом порядку зареєстровано, але наказом МЮ України №729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 09 лютого 2015 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано.

Суд вважав встановленим, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачу ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди, після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, суд першої інстанції вважав встановленим, що позов не підлягає до задоволення, оскільки на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку розміром 2,1301 га, в тому числі рілля 2,1301 га, за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державна реєстрація права оренди зазначеної земельної ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів, так і на момент пред`явлення позову. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на день державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі договору оренди землі, що був укладений між ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», тобто станом на 15 березня 2018 року, не існувало державної реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована раніше в цей же день.

Також суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту свого права - скасування рішення державного реєстратора, яке вичерпало свою дію, не грунтується на законі і не веде до поновлення його прав.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Позовні вимоги мотивовані порушенням прав та інтересів позивача як єдиного законного орендаря спірної Земельної ділянки у зв`язку із укладенням між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» Оспорюваного правочину від 02.03.2018 року щодо цієї самої Земельної ділянки. Позивача було незаконно позбавлено юридичного титулу орендаря такої Земельної ділянки, всупереч тому, що орендодавець не мав правомочності передавати спірну земельну ділянку в оренду іншій особі - ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Як наслідок, позивач вказував на наявність підстав для визнання оспорюваного правочину від 02.03.2018 року недійсним, як такого, що призводить до порушення прав ТОВ Агрофірми «Матюші» на користування земельною ділянкою, а також вказував на наявність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» як у зв`язку з недійсністю правочину, на підставі якого було вчинено відповідні реєстраційні дії, так і у зв`язку з порушенням державним реєстратором Мироненко Ю.Ю. вимог чинного законодавства, яким регулюється порядок вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що зазначене рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2019 року підлягає скасуванню як таке, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а також у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Спір у даній справі виник у зв`язку з протиправними та недобросовісними діями орендодавця ОСОБА_1 , спрямованими на позбавлення позивача юридичного титулу орендаря земельної ділянки. Орендодавець, всупереч умов дійсного договору оренди від09.07.2014 року, укладеного з ТОВ Агрофірмою «Матюші», передав цю земельну ділянку в оренду іншій особі - ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі оспорюваного договору оренди від 02.03.2018 року.

Державний реєстратор Мироненко Ю.Ю. залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме, проігнорувала наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на таку земельну ділянку, не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та з порушенням встановлених законом строків вчинила реєстраційні дії, які прямо порушують права позивача як єдиного законного орендаря Земельної ділянки.

За наявності дійсного Договору оренди від 09.07.2014 року, укладеного з ТОВ Агрофірмою «Матюші», ОСОБА_1 не мав права передавати земельну ділянку в оренду іншій особі, а державний реєстратор не мав правових підстав проводити державну реєстрацію права оренди на цю Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,1301 га з кадастровим номером :01:008:0007, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

09.07.2015 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ Агрофірмою "Матюші" договір оренди землі, за яким передав в оренду позивачу земельну ділянку строком на 10 років.

09.02.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Кулик В.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19180670, яким зареєстрував право оренди на земельну ділянку за Товариством, на підтвердження чого суду була надана копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - "ДРРПНМ") про реєстрацію права оренди.

27.02.2018 року ОСОБА_1 разом із іншими фізичними особами - власниками земельних ділянок, які також перебували в оренді у ТОВ Агрофірми «Матюші», звернувся до Міністерства юстиції України із колективною скаргою, в якій просив скасувати відповідні рішення про державну реєстрацію прав оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на належну йому земельну ділянку.

Вказана колективна скарга була підписана ОСОБА_1 особисто.

02.03.2018 року не чекаючи результатів розгляду колективної скарги, ОСОБА_1 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" договір оренди №б/н (далі - "Оспорюваний договір", "Оспорюваний правочин"), за яким передав останньому в оренду Земельну ділянку строком на 10 років.

Того ж дня, 02.03.2018 року, державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлія Юріївна прийняла таку заяву до розгляду і розпочала державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод".

15.03.2018 року о 23:22:34 год. державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" - Мироненко Юлія Юріївна прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод»: рішення з індексним номером 40138739 (далі - "Оскаржуване рішення").

07.03.2018 року Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - «Комісія») підготувала висновок, згідно якого вирішила задовольнити Колективну скаргу, зокрема, в частині скасування:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2015 року за індексним номером 19180670, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Кулик В.О.

Обґрунтовуючи свій висновок від 07.03.2018 року, Комісія зазначила наступне:

«... суб`єкти оскарження при прийнятті оскаржуваних рішень та розгляді відповідних заяв не встановили належним чином відповідність доданих до заяв договорів оренди землі законодавству, не зупинили розгляд поданих заяв, оскільки до заяв не додано невід`ємних частин договору, зокрема, плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів: акта визначення меж в натурі (на місцевості): акта приймання-передачі об`єкта оренди (стосується договорів, які укладені до 05.04.2015 року), а також до заяв не додано статуту ТОВ «Матюші» (де, зокрема, визначено повноваження директора ТОВ «Матюші»)».

Питання дійсності Договору оренди від 09.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Матюші» Комісією не досліджувалося і вирішення питання щодо дійсності такого Договору до повноважень Комісії не належить.

Позивач неодноразово наголошував у суді першої інстанції на тому, що вирішення питання про чинність правочинів, укладених між сторонами (зокрема, з посиланням однієї із сторін на те, що вона такі правочини не підписувала), не входить до компетенції Комісії.

02.03.2018 року представник ТДВ «Шамраївський цукровий завод» звернувся до державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. із заявою про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», тобто в той час, коли у ДРРПНМ був наявний дійсний запис про державну реєстрацію права оренди на цюсаму земельну ділянку за ТОВ Агрофірмою «Матюші».

Встановивши наявність існуючих суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, державний реєстратор Мироненко Ю.Ю., між тим, не прийняла рішення про відмову у проведенні державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», а в подальшому з порушенням встановлених законом строків прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

15.03.2018 року наказом Міністерства юстиції України №729/5 було скасовано, зокрема, рішення про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на Земельну ділянку на підставі Договору оренди від 09.07.2014 року.

15.03.2018 року о 20:09:40 год. державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіним О.В. на підставі рішення №40138232 було скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на земельну ділянку.

Вночі 15.03.2018 року о 23:22:34 год. державним реєстратором Мироненко Ю.Ю. з порушенням встановленого абзацом 1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» п`ятиденного строку було прийнято рішення індексний номер: 40138739 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

У травні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року за №729/5.

24.05.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва порушено провадження у справі №826/7777/18 за позовом ТОВ Агрофірми «Матюші» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 15.03.2018року за №729/5, а також залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, 29 фізичних осіб, які також підписували Колективну скаргу, та ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Станом на дату прийняття рішення у даній справі №357/7791/18 адміністративний позов ТОВ Агрофірми «Матюші» у справі №826/7777/18 не розглянутий по суті.

Суд першої інстанції фактично погодився із встановленим фактом належної державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірмою «Матюші» на підставі Договору оренди від 09.07.2014року, проте всупереч наведених обставин, суд першої інстанції у своєму рішенні від 22.11.2019 року зазначив, що реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди від після скасування реєстрації права оренди позивача не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо «...право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав».

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що судове рішення повинно прийматися, виходячи з повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, в тому числі і обставин, за яких було прийнято наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року за №729/5.

09.07.2014 року ОСОБА_1 підписав з ТОВ Агрофірмою «Матюші» Договір оренди землі, згідно з якими взяв на себе зобов`язання орендодавця за таким Договором та погодив строк оренди - 10 років, а 27.02.2018 року звернувся до Міністерства юстиції з Колективною скаргою, в якій стверджував про те, що йому взагалі невідомо, хто користується належною йому земельною ділянкою.

В той же час, під час розгляду судом даної справи по суті ОСОБА_1 та його представник посилався виключно на неналежне виконання орендарем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної виплати орендної плати і не заперечував факту підписання ОСОБА_1 Договору оренди від 09.07.2014 року.

Відхиляючи зазначені доводи ТОВ Агрофірми «Матюші», суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду даної справи по суті наказ Міністерства юстиції України №729/5 від 15.03.2018 є чинним, його не змінено, не скасовано та не визнано недійсним.

Суд першої інстанції взагалі не вважав за необхідне надавати будь-яку оцінку доводам ТОВ Агрофірми «Матюші» про те, що наказ Міністерства юстиції України від 15.03. 2018року №729/5 був оскаржений до Окружного адміністративного суду міста Києва, а також ту обставину, що такий наказ був прийнятий поза межами наданого Комісії Міністерства юстиції України повноважень. Ще 24.05.2018 року за позовом ТОВ Агрофірми «Матюші» було відкрито провадження в адміністративній справі №826/7777/18, але станом ця справа не розглянута у зв`язку із численними зловживаннями процесуальними правами, які вчиняють фізичні особи, залучені до участі у справі у якості третіх осіб.

Суд першої інстанції обмежився формальною констатацією факту наявності прийнятого Міністерством юстиції України наказу №729/5 від 15.03.2018 року, декілька разів наголосив на тому, що право оренди на земельну ділянку виникає виключно з моменту його державної реєстрації та не вважав за необхідне надавати правову оцінку фактичним обставинам справи в їх сукупності.

Висновок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Оспорюваного правочину зводився до того, що скасування державної реєстрації прав оренди за Договором оренди від 09.07.2014 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 15.03.2018року за №729/5 рівнозначно припиненню дії такого Договору. На думку суду першої інстанції договір оренди від 09.07.2014 року не набрав чинності, а тому ТОВ Агрофірма «Матюші» не набуло прав орендаря за таким договором.

Вказані висновки прямо суперечать приписам ч.9 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою датою і часом державної реєстрації прав вважається саме дата і час реєстрації відповідної заяви.

При визначенні дати державної реєстрації права оренди на Земельні ділянки за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», суд першої інстанції помилково ототожнив її із датою прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права оренди - 15.03.2018 року, в той час, як відповідно до вказаної вище норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у даному випадку датою державної реєстрації Оспорюваного правочину буде саме 02.03.2018року, тобто дата реєстрації заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято оскаржене рішення про державну реєстрацію прав.

Невірно застосувавши приписи ч.9 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність суперечностей у заявлених відповідачами та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку станом на 02.03.2018 року, тобто станом на дату звернення відповідачів із заявами про проведення реєстраційних дій на підставі оспорюваного правочину.

Помилкові висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав визнати оспорюваний правочин недійсним, а також невірне застосування судом норми ч.9 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при визначенні дати державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» призвели до таких же помилкових висновків про те, що позовні вимоги щодо скасування оскарженого рішення державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. не підлягали до задоволення.

Судом першої інстанції взагалі не надано жодної правової оцінки тій обставині, що заявлена у позові вимога про скасування оскарженого рішення державного реєстратора не носить характер виключно похідної вимоги від вимоги про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог мотивована, зокрема, тим, що оспорюваний правочин від 02.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», не порушує прав ТОВ Агрофірми «Матюші». На думку суду, ТОВ Агрофірма «Матюші» взагалі не набуло прав орендаря Земельної ділянки за Договором оренди від 09.07.2014 року.

Суд першої інстанції вважав, що у даному випадку державна реєстрація права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на земельну ділянку, яка була скасована на підставі наказу Міністерства юстиції України, не створює юридичних наслідків та не свідчить, що Договір оренди від 09.07.2014 року набув чинності.

Такі висновки суду першої інстанції прямо суперечать нормам матеріального права, зокрема, ст.6 Закону України «Про оренду землі», ст.125 Земельного кодексу України.

Так, в силу ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору оренди від 09.07.2014 року) право орендиземельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

З наведеної норми Закону вбачається, що станом на дату укладення Договору оренди з позивачем державній реєстрації підлягало саме право оренди на земельну ділянку, а не договір оренди, як зазначав у своєму рішенні суд першої інстанції, на підставі якого таке право було набуте. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору. До того ж, право оренди може бути зареєстроване у встановленому законом порядку протягом всього строку дії відповідного договору.

Крім того, станом на дату підписання між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» оспорюваного правочину від 02.03.2018 року договір оренди від 09.07.2014 року був чинним і він залишається чинним, так як законних підстав для його припинення не було, договір ніким у судовому порядку не оспорений та не визнаний судом недійсним, і строк оренди за договором від 09.07.2014 року не закінчився.

Невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.6 Закону України «Про оренду землі», ст.125 Земельного кодексу України призвело до помилкових висновків про те, що позивач не набув прав орендаря земельної ділянки, а скасована Міністерством юстиції України (з технічних причин та за відсутності у відповідного органу належних повноважень) державна реєстрація права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на цю земельну ділянку свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами.

Суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою та не надав жодної правової оцінки доводам позивача, в яких він наголошував на тому, що оспорюваний правочин від 02.03.2018 року підписаний та переданий на державну реєстрацію відповідачами в той момент, коли у ДРРПНМ був наявний запис про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на цю земельну ділянку. Того ж дня, 02.03.2018 року, відповідачі звернулися до державного реєстратора для проведення реєстраційних дій на підставі Оспорюваного правочину.

Представник ТОВ Агрофірми «Матюші» у судовому засіданні від 22.11.2019 року звертав увагу суду, що саме незаконні дії відповідачів призвели до виникнення ситуації, за якої станом на 02.03.2018 року фактично існувала подвійна реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за різними особами. Такі обставини прямо вказували на наявність порушених прав позивача як законного орендаря земельної ділянки внаслідок недобросовісних і незаконних дій відповідачів, так як одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів орендаря, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

Суд першої інстанції у рішенні не зазначив мотиви, з яких він не взяв до уваги посилання представника позивача на положення ч.9 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не застосував зазначену норму матеріального права до спірних правовідносин.

Укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» оспорюваний правочин прямо порушує права ТОВ Агрофірми «Матюші» як законного орендаря земельної ділянки на самостійне господарювання на цій ділянці і використання її за призначенням у відповідності до умов Договору оренди від 09.07.2014 року.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки у даному випадку позивач не є стороною оспорюваного правочину, але, разом з тим, позивач як законний орендар цієї земельної ділянки має право на оспорювання такого правочину, так як оспорюваний правочин порушує переважне право позивача на використання земельної ділянки.

Порушені права позивача як законного орендаря земельної ділянки, якого протиправно позбавлено можливості користуватися такою земельною ділянкою, підлягають захисту відповідно до положень чинного законодавства України, а обраний ТОВ Агрофірмою «Матюші» спосіб захисту його порушених прав відповідає приписам ст.ст.15, 16 ЦК України.

Невірне застосування судом першої інстанції положень ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст.203, 215, 638 ЦК України, призвело до помилкових висновків щодо відсутності підстав для визнання Оспорюваного правочину недійсним.

Суд першої інстанції не надав належну оцінку фактичним обставинам справи щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування Оскарженого рішення державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», не дослідив повно та всебічно доводи сторін, не дослідив належним чином зміст оскарженого рішення, копія яких міститься в матеріалах справи. Суд першої інстанції прийняв рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог, яке не відповідає критеріям законності.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що починаючи з дати укладення Договору оренди від 09.07.2014 року, ОСОБА_1 хоча б раз звертався до ТОВ Агрофірми «Матюші» із заявами, претензіями та зауваженнями саме щодо неналежного виконання умов цього Договору оренди. Доказів такого звернення суду першої надано не було.

До будь-яких інших органів, крім Комісії Міністерства юстиції України ОСОБА_1 за захистом своїх нібито порушених прав не звертався.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що власник земельної ділянки готовий використовувати будь-які способи для уникнення виконання зобов`язань за чинним Договором оренди від 09.07.2014 року, укладеним з позивачем, задля протиправної передачі спірної земельної ділянки у користування іншій особі, з якою він досягнув окремих домовленостей - ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Така поведінка прямо протирічить засадам добросовісності та чесної ділової практики, порушує права та законні інтереси позивача. Саме ці обставини стали підставою для звернення ТОВ Агрофірми «Матюші» з позовом у даній справі задля захисту та поновлення своїх порушених прав на користування земельною ділянкою відповідно до умов Договору оренди від 09.07.2014 року.

Суд першої інстанції жодним чином не відреагував на вимоги Позивача про застосування доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки) до спірних правовідносин, не відобразив ці вимоги в оскарженому рішенні від 22.11.2019 року та всупереч приписів ст.ст.263, 265 ЦПК України, не навів мотивів, з яких були відхилені відповідні доводи позивача.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов ТОВ «Агрофірма Матюші» задовольнити. Визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки :01:008:0007. Скасувати рішення державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138739 від 15 березня 2018 року 23:22:34.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Агрофірма Матюші» судовий збір у розмірі 2 936 грн. 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 263 грн. 29 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року скасувати і прийняти постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Юлії Юріївни, про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки :01:008:0007.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138739 від 15 березня 2018 року 23:22:34.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» (ідентифікаційний код юридичної особи: 03755348) судовий збір у розмірі 2 936 грн. 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 263 грн. 29 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код юридичної особи: 13737989) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» (ідентифікаційний код юридичної особи: 03755348) судовий збір у розмірі 2 936 грн. 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 263 грн. 29 коп.

Стягнути з Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» (ідентифікаційний код юридичної особи:40453448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Матюші» (ідентифікаційний код юридичної особи: 03755348) судовий збір у розмірі 2 936 грн. 67 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 263 грн. 29 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: