Провадження №6/522/51/20
Провадження №6/522/52/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2018 року та 29.10.2018 року головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчик звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Обґрунтовуючи вимоги подання, державний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №53366869 з примусового виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості.

Вимоги виконавчого листа станом на день звернення до суду з поданням боржником не виконані, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця боржник не з`являється.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справа надійшла в провадження судді Загороднюка ОСОБА_3 . Розпорядженнями керівника апарату суду від 24.02.2020 року №111/20 та №112/20 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 27.12.2018 року №4049/0/15-18 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, справу було передано на повторний автоматизований розподіл та 24.02.2020 року справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю., матеріали якої суддею отримані 25.02.2020 року.

Суд розглянув подання за відсутності державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст.441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53366689 з виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 102 259,55 грн.

Як зазначив державний виконавець, копію зазначеної постанови було направлено на адресу боржника, однак жодних доказів, які б свідчили про направлення вказаної постанови боржнику та її отримання останнім, державним виконавцем до суду не надано.

Разом з тим, суд приходить до висновку про обізнаність боржника із фактом наявності відкритого виконавчого провадження, що підтверджується копією заяви про надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення від 01.08.2017 року, з якими ОСОБА_2 ознайомився 08.08.2017 року, про що свідчить підпис боржника.

Окрім цього, в матеріалах справи містяться виклики про з`явлення боржника до державного виконавця та вимога про надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, подання декларації про доходи та майно та інших відомостей, необхідних для повного та своєчасного виконання рішення суду.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направлення вказаних викликів та вимоги на адресу боржника, отримання їх останнім та ознайомлення боржника із змістом даних листів.

Окрім цього в матеріалах справи містяться акти державного виконавця, складені за фактом виходу за місцем проживання боржника, з яких вбачається, що боржника не виявлено. Разом з тим, з вказаних актів неможливо встановити дату їх складення, а також відсутнє зазначення щодо наявності понятих та їх підписи, у зв`язку з чим суд не сприймає вказані документи як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів державного виконавця.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа-також про зміну місця роботи. Боржник зобов`язаний: 1)утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3)за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4)повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5)своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6)надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України. Особа, що має невиконанні зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01.02.2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За таких обставин, враховуючи надані державним виконавцем докази, у суду відсутні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , оскільки згадане подання не містить беззаперечних доводів та підтверджень належними доказами щодо умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.261, 353, ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.02.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов