Справа № 675/1921/20
Провадження № 2/675/668/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" грудня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на частину об`єкта незавершеного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 , відповідач) про визнання за нею як за співзабудовником право на 1/2 збудованого у шлюбі з ОСОБА_3 , але не прийнятого в експлуатацію садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 155, 6 кв. м та житловою площею 97, 5 кв.м.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з 18.09.1982 року по 29.06.2016 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який в подальшому був розірваний в судовому порядку.

Крім цьому, за покликанням позивача, 07.10.1993 року разом з відповідачем за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що по АДРЕСА_1 . Акцентує увагу, що згідно спільної домовленості з відповідачем, покупцем будинку виступив останній, однак при цьому не було будь-якої домовленості або договору, що придбане майно вважатиметься особистою приватною власністю чоловіка.

Також позивач зазначає, що Рішенням Ізяславської міської ради від 15.12.1993 року ОСОБА_3 було дозволено передати у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що в подальшому придбаний будинок було вирішено знести та побудувати на його місці новий, про що було отримано відповідний дозвіл виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 28.07.1994 року №111.

На думку позивача, необхідно врахувати також і те, що виконавши роботи по знесенню старого будинковолодіння та будівництва на його місці за спільні кошти нового будинковолодіння, було виготовлено та отримано технічний паспорт на новозбудований садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1

Вказує, що будинок по даний час фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням і є спільною сумісною власністю з відповідачем.

Як вважає ОСОБА_1 , з огляду, що відповідач відмовляється оформити дозвільні документи на будинок, та враховуючи приписи ст. 15, ч. 2 ст. 331, ч. 2 ст. 372 ЦК України, і те, що збудований будинок є об`єктом незавершеного будівництва та є об`єктом права спільної сумісної власності, то наявні усі законні підстави для визнання за нею як за співзабудовником права на 1/2 збудованого у шлюбі з відповідачем, але не прийнятого в експлуатацію садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 155, 6 кв. м та житловою площею 97, 5 кв.м.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та з врахуванням наданих письмових доказів просили їх задовольнити.

Також представник позивача просив під час постановлення рішення врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 07.09.2016 року по справі № 6-47цс16, згідно якої випливає, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Відповідач у судовому засіданні по своїй суті не заперечував щодо заявлених до нього позовних вимог, як і не заперечував тих обставин, що викладені у позовній заяві.

Суд, вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, заслухавши вступне слово, як представника позивача, так і відповідача, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як судом встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 18.09.1982 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.06.2016 року.

Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого 18.09.1982 року Овруцьким районним відділом РАГС Житомирської області та рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.06.2016 року по справі №675/1267/16-ц, яке набрало законної сили 12.07.2016 року.

У відповідності до даних договору купівлі-продажу від 07.10.1993 року, зареєстрованого у відповідному реєстрі під №2316 встановлено, що ОСОБА_3 придбав житловий будинок шлаконабивний з прибудовою по АДРЕСА_1 .

Така обставина також підтверджується довідкою КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» №529 від 14.09.2018 року та визнається сторонами по справі.

Як вбачається з витягу із Рішення Ізяславської міської Ради народних депутатів від 15.12.1993 року на підставі заяви ОСОБА_3 було надано дозвіл бюро технічної інвентаризації виписати державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 та вирішено передати її в приватну власність відповідачу.

Також, як встановлено з витягу із Рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради №111 від 28.07.1994 року ОСОБА_3 на підставі його заяви дозволено будівництво нового житлового будинку замість старого по АДРЕСА_1 ; після закінчення будівництва нового будинку старий будинок знести.

Сам факт знесення придбаного відповідачем будинку підтверджується довідкою КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» №529 від 14.09.2018 року

Згідно матеріалів справи, пояснень сторін по справі встановлено, що виконавши роботи по знесенню старого будинковолодіння та будівництва на його місці нового будинковолодіння на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виготовлено КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» 01.10.2015 року технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 155, 6 кв. м та житловою площею 97, 5 кв.м. (інвентаризаційна справа №1379).

Суд констатує, що сторони по справі побудували вказаний вище житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 155, 6 кв. м та житловою площею 97, 5 кв.м. за час шлюбу та за спільні кошти. Вказана обставина не оспорюється відповідачем та підтверджується копіями трудової книжки позивача НОМЕР_2 , розпорядження Управління ПФ в Ізяславському районі №132387 від 01.04.2014 року з розрахунком стажу та довідкою ГУ ПФУ в Хмельницькій області про доходи ОСОБА_4 за період з серпня 2014 року по жовтень 2020 року №07417- 7476 4213 1790 від 20.11.2020 року .

Постановляючи рішення по суті позовних вимог суд також врахував наступне.

Так, поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і частина друга статті 372 ЦК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Отже, оскільки вказаний вище, але не прийнятий в експлуатацію садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 набутий сторонами у справі за час шлюбу, він є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення стосовно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому, суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України у постановах від 15.05.2013 року у справі № 6-37цс13, від 18.11.2015 року у справі № 6-388цс15, від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16.

Таку ж позицію підтримав і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.05.2020 року по справі №381/426/17, яку суд враховує у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому суд наголошує на неможливість застосування до правовідносин по справі приписів статей 377 ЦК України та 120 Земельного кодексу України, оскільки спірний житловий будинок не прийнято до експлуатації, а тому право власності в осіб на нього ще не виникло.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Тим самим з огляду на зазначене вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а відтак суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

З огляду, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, то виходячи з приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) як за співзабудовником право на 1/2 збудованого у шлюбі з ОСОБА_3 , але не прийнятого в експлуатацію садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 155, 6 кв. м та житловою площею 97, 5 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 11.01.2021 року.

Суддя О.В. Король