ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/971/18 Номер провадження 22-ц/814/668/20Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар Мисечко А.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Фермерське господарство "Анаско"

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області, ухвалене 05 грудня 2019 року у складі судді Косик С.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Анаско», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Анаско», який зареєстрований у відділі Держкомзему в Машівському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 липня 2011 року за № 00211, та скасувати його державну реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому належить земельна ділянка ОСОБА_2 , яка перебуває в оренді у ФГ «Анаско».

Вважає договір оренди землі від 15 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Анаско», недійсним, оскільки у ньому відсутні істотні умови, зокрема, не визначено розмір орендної плати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що спірний договір оренди землі відповідає вимогам чинного на час його підписання законодавства та свідчить про те, що сторони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2010 року укладено договір оренди землі між ОСОБА_2 та ФГ «Анаско», за умовами якого (п. 1, 2) орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради, загальною площею 6,17 га, належну ОСОБА_2 , зі сплатою орендної плати в натуральній та грошовій формі у строк з 1.09 по 31.12 (п. 9, 11). Договір був зареєстрований у Машівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 липня 2011 року за номером 00211 (а.с. 6, 8-11, 206-213).

За актом прийому-передачі об`єкта оренди за договором оренди ОСОБА_2 передала, а ФГ «Анаско» прийняло в платне користування земельну ділянку площею 6,17 га, яка розташована в с. Павлівка (а.с. 11).

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ФГ "Анаско" земельними ділянками громадян, в т.ч. ОСОБА_2 , в адміністративних межах Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, виготовлена в 2011 році та містить акт визначення меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі (а.с. 100-114).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 червня 2018 року (а.с. 15).

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За вимогами ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у ст. 1219 ЦК України, спадкоємець стає учасником правовідношення щодо оренди успадкованої ним землі.

З цих підстав ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_2 , є особою, яка наділена правом звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору, укладеного спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 1, 13, 14 ЗУ «Про оренду землі» за договором оренди орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладення спірного договору, істотними умовами договору оренди землі, з поміж іншого, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату.

Відсутність у договору оренди землі однієї з істотних умова, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, у випадку, якщо договір оренди землі не визначає розмір орендної плати, це свідчить про відсутність однієї з істотних умов договору та є підставою для визнання його недійсним.

Оспорюваний договір оренди землі містить п. 9 із наступним формулюванням «орендна плата вноситься орендарем у форм та розмірі: в натуральній та грошовій формі 3 %».

Інші положення договору оренди землі від 15 листопада 2010 року не містять згадки про можливий розмір орендної плати.

Із визначеного договором формулювання не вбачається за можливе визначити розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, площею 6,17 га, адміністративних межах Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:035:0019.

Посилання договору на показник 3 % не свідчить про визначення розміру орендної плати, оскільки договором не визначена базова величина, частину від якої становить орендна плата.

Посилання відповідача на те, що під час кладення спірного договору сторони погодили, що розмір орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі, є припущенням, яке в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладене в основу доказування. При тому, що договір оренди землі від 15 листопада 2010 року не визначає нормативно грошову оцінку землі, переданої в оренду.

Факт отримання ОСОБА_1 , грошових коштів у розмірі 10 000 грн. та 70 000 грн. в рахунок орендної плати за договором від 15 листопада 2010 року, сам по собі не вказуює на розмір орендної плати за договором, оскільки відповідачем не надано будь-якого розрахунку, який би давав можливість встановити базові величини орендної плати.

Відсутність визначеного у договорі оренди землі розміру орендної плати суперечить положенням ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» та порушу право власника земельної ділянки на отримання належної плати за користування його майном.

Отже, відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» та ст.ст. 203, 215 ЦК України, договір оренди землі від 15 листопада 2010 року має бути визнано недійсним.

Проте, позовна вимога ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації оспореного договору оренду землі не може бути задоволена.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Вирішення спору за відсутності усіх належних відповідачів є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Належним відповідачем у спорі про скасування державної реєстрації спірного договору оренди землі є особа чи орган, що прийняв рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Єдиним відповідачем у справі значиться ФГ «Анаско», яке не приймало рішення про державну реєстрацію права на рухоме майно (право оренди).

Відповідачем ФГ «Анаско» заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15) та з цього часу дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

При цьому, із вказаним позовом він звернувся до суду 25 жовтня 2018 року, тобто протягом менше ніж п`яти місяців з дня отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що свідчить про добросовісність позивача щодо звернення до суду за захистом свої прав та інтересів.

Викладене свідчить, що позивачем не було пропущено строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в межах 50 % від заявлених позовних вимог, то відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також кошти, сплачені за проведення судової експертизи, у загальному розмірі 1106,13 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Анаско" про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 15 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Анаско», зареєстрований у відділі Держкомзему в Машівському районі Полтавської області 08 липня 2011 року за № 00211.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства "Анаско" на користь ОСОБА_1 1106,13 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль