КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Справа № 2-238/11
№ апеляційного провадження: 22-з/824/116/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

20 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Хоменко І.О.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В

У серпні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 жовтня 1982 року по 20 листопада 2009 року.

У 1986 році ними за спільні кошти придбано житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку від 16 травня 1986 року, посвідченого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, власником будинку є ОСОБА_2 , однак згідно вимог діючого сімейного законодавства даний будинок, а також господарські будівлі і споруди, є спільною сумісною власністю сторін, отже позивачу на праві власності належить Ѕ частина як будинку, так і господарських будівель.

Крім того, відповідно до рішення Хотівської сільської ради № 41/15 від 28 серпня 2004 року ОСОБА_2 надано дозвіл на передачу у власність земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд в АДРЕСА_2 , а відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13 січня 2005 року, ОСОБА_2 це право власності оформив.

Оскільки право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 набув під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , господарських будівель та споруд, та право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,25 га, виділеної для його обслуговування.

10 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року, у якій заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не зазначив у резолютивній частині свого рішення кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої вирішено спір та адресу її місцезнаходження.

У зв`язку із викладеним, просила суд роз`яснити, що рішення Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року стосується земельної ділянки із кадастровим номером :01:009:0020, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не зазначення у рішенні суду кадастрового номеру земельної ділянки перешкоджає проведенню державної реєстрації власності на виділене їй за рішенням суду майно.

11 січня 2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області направлено запит про витребування справи.

3 лютого 2020 року дану справу передано судді Семенюк Т.А.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення в цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України (2001р.) слідує, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Відповідно до пункту 8 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Суд, здійснюючи правосуддя у цивільній справі, керуючись законом, відображає свій розсуд, свої висновки у судовому рішенні. Проте, зацікавленій особі може бути незрозумілим їх виклад, зацікавлена особа може не розуміти суті викладених у судовому рішенні висновків суду. У цих випадках виникає необхідність роз`яснити (розтлумачити) зміст судового рішення.

Судом встановлено, що 16 травня 1986 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав будинок АДРЕСА_2 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ №277474 від 13 січня 2005 року), є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:009:0020, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за нею право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , господарських будівель та споруд, та право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,25 га, виділеної для його обслуговування, судом апеляційної інстанції не зазначено кадастровий номер вищевказаної земельної ділянки.

Задля уникнення порушення прав учасників процесу на нерухоме майно, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити рішення Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року, зазначивши кадастровий номер земельної ділянки, право власності на Ѕ частину якої визнано за позивачем.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року задовольнити.

Роз`яснити, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,25 га, виділеної для обслуговування будинку АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:009:0020.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді