ЄУН № 336/4973/20
пр. № 2/336/2815/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вказавши, що у відповідності до укладеного 17.04.2008 року договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 15.07.2020 року відповідач має заборгованість у 45721,16 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 33749,38 гривень, 11971,78 гривень простроченої заборгованості за відсотками, яку просять стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою суду від 17.09.2020 року було відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.10.2020 року представником відповідача подано до суду направлено відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вказував на те, що договір не був фактично укладений, відповідачем окрім анкети-заяви на отримання картки для власного використання та власних розрахунків інших документів підписано не було, існують розбіжності у сумах знятих та зарахованих коштів по картковому рахунку, у зв?язку з чим просив у позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

21.10.2020 року позивачем надано відповідь на відзив за змістом якого заперечували проти викладених у відзиві обставин зазначивши, що відповідач підписуючи анкету-заяву висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки та особистим підписом засвідчила укладення договору про надання банківських послуг згідно з переліком наданих документів, відповідач протягом 12 років з моменту укладення договору до банку з приводу неправильного нарахування відсотків, також заперечували проти стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, тому просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

02.11.2020 року представник відповідача направив до суду заперечення на відповідь на відзив у яких зазначив про відсутність даних та підпису відповідача у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» від 10.04.2008 року, також вказував про відсутність факту визнання умов надання кредиту та вказав про співмірність понесених витрат на правничу допомогу.

18.11.2020 року відповідачем до суду були надіслані пояснення в яких зазначено про підписання та ознайомлення відповідача з усіма умови надання та використання кредитної картки, зміна розміру відсоткової ставки відбувалась відповідно до умов та правил надання банківських послуг та вкотре зазначили про не співмірність суми витрат на правничу допомогу складністю цивільної справи.

Інших заяв та клопотань сторонами не заявлялось, а судом не вирішувалось.

В судове засідання сторони не з?явились, про місце та час розгляду справи сповіщені в установленому порядку, позивачем в тексті позовної заяви зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідачем відповідне клопотання також подане до суду.

При вивченні письмових доказів судом встановлено таке.

17.04.2008 року ОСОБА_1 звернулась до ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У вказаній заяві відсутні відомості щодо того, яку саме платіжну картку, з яким саме лімітом та на яких саме умовах бажала оформити відповідач.

Відповідно до анкети-заяви ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг.

З Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає картки, вид та строк дії яких визначений у заяві та у Пам`ятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг.

Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «відмітки банку» заяви.

У Умовах та правилах надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі як жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий саме строк.

Як вбачається з наданої АТ «КБ «ПриватБанк» довідки ОСОБА_1 надавалось шість карток: 01.04.2008 року строком дії до квітня 2012 року, 11.11.2008 року строком дії до квітня 2012 року, 11.06.2012 року строком дії до листопаду 2015 року, 01.01.2016 року строком дії до грудня 2019 року, 11.02.2016 року строком дії до грудня 2019 року та 20.03.2018 року строком дії до грудня 2021 року.

Розрахунок заборгованості позивачем наданий за період з 17.04.2008 року по 15.07.2020 року.

З наданого розрахунку вбачається, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку, оскільки доказів протилежного суду не надано, змінювалась відсоткова ставка за договором: з 01.01.2013 року з 36% до 30%, з 01.09.2014 року до 34,8%, 3 01.04.2015 року до 43,2%, а з 20.03.2018 року зменшена до 42% яка і застосовувалась до кінця 15.07.2020 року включно.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до анкети-заяви договір між сторонами складається з кількох документів, водночас, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять конкретних умов щодо розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, адже зазначені Умови та Правила розповсюджуються на всі картки, які емітуються банком, тож відповідні конкретні умови щодо кожного окремого клієнта мають бути визначені в анкеті-заяві, в якій клієнт банку має вказувати яку саме платіжну картку він бажає отримати, який саме розмір кредитного ліміту просить встановити, а банком у4 свою чергу мають бути вказані відсотки за користування кредитними коштами та розмір інших платьежів, в тому числі і неустойки.

Відповідачем 10.04.2008 року було підписано анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

В анкеті-заяві відсотки за користування кредитними коштами, розмір та умови застосування неустойки не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки, пеню, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Фактично позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що 10.04.2008 року між сторонами був укладений договір, адже не доведено факту підписання та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що 10.04.2008 року між сторонами дійсно був укладений договір про надання банківських послуг на умовах, які відображені у Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг.

Враховуючи неможливість перевірити факт укладення такого договору, строк його дії та визначити його істотні умови, суд, виходячи з презумпції обов`язковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування заявленого позову, не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за договором.

Оцінюючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, тобто в даному випадку це сума коштів, яка фактично була отримана відповідачем, в ракурсі правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, суд не вбачає підстав і для стягнення цієї суми, адже сума, яка складається з сукупності виплат, які були здійснені ОСОБА_1 у відповідності до наданого позивачем розрахунку (6228,66 гривень), значно перевищує суму вказаного позивачем тіла кредиту у розмірі 500 гривень.

Окрім цього, з наданого представником відповідача контррозрахунку встановлено, що за період з 29.04.2008 року по 31.03.2020 року ОСОБА_1 знято 173891,51 гривень, натомість як повернуто на картковий рахунок 182947,34 гривень.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним.

Статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та АБ «Юрконсалт» Г. Працевитого, додатковий договір №1 від 08.09.2020 року до договору про надання правової допомоги від 08..09.2020 року, Акт №1 від 10.09.2020 року надання послуг за договором на суму 3000 гривень, рахунок-фактуру №1 від 10.09.2020 року до договору на суму 3000 гривень, акт №1 від 27.10.2020 року надання послуг до договору на суму 2000 гривень, рахунок-фактура №1 від 27.09.2020 року до договору на суму 2000 гривень, а також ордер на надання правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Працевитим Г.О.

З наданих документів встановлено, що представником відповідача надано відзив на позовну заяву, написано заперечення на відповідь на відзив та таким чином, за виключенням участі представника відповідача у судових засіданнях, оскільки судові засідання не проводились та судовий процес не фіксувався технічними засобами відповідно до поданих клопотань, загальна сума витрат на правову допомогу складає 8500 гривень.

Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем разом з відповіддю на відзив заявлено про те, що сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, не є доведеною, що була фактичною та неминучою, натомість як, на переконання суду, сума у 8500 гривень, є співмірною та пропорційною складності справи, фактичне понесення відповідачем таких витрат підтверджено, тож у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, ці витрати належить стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», яке зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 07 січня 2021 року