Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2020 Справа №607/21638/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Вівчар А. Д.

представника третьої особи Олійник О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільського дошкільного навчального закладу №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільського дошкільного навчального закладу №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про стягнення коштів.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивач зазначає, що 03 липня 2018 року Управління освіти і науки Тернопільської міської ради видано наказ №261 "Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків, діти яких не зареєстровані у м. Тернополі". 01.08.2018 згідно із п.6.1. вказаного наказу, уклала договір №1 про надання освітніх послуг, за яким передбачалася оплата нею таких послуг. На виконання укладеного договору нею було сплачено 1207,68 гривень. Згодом із ЗМІ дізналася про рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 у справі №1940/1387/18, якими встановлено протиправність та нечинність наказу Управління освіти від 03.07.2018 року. Ці судові рішення вказують про порушення конституційного права її сина на отримання доступної та безоплатної дошкільної освіти.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з централізованої бухгалтерії дошкільних навчальних закладів комунальної власності управління освіти і науки Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_2 1207,68 гривень, як наслідок застосування нікчемності правочину.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представником відповідача Управління освіти і науки Тернопільської міської ради подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що спірний договір був укладений на підставі рішення сесії Тернопільської міської ради від 24 лютого 2017 р. № 7/14/19 та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.06.2018 р., які є чинними і в судовому порядку не розглядались; укладення договору про надання освітніх послуг, в тому числі, і спірного договору Позивача, відбувалось виключно на добровільній основі, як і внесення коштів, що доводилось.На підставі наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача Тернопільський дошкільний навчальний заклад №22 Тернопільської міської ради подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що сесією Тернопільської міської ради прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. № 7/14/19 «Про взаємовідносини з об`єднаними територіальними громадами (іншими органами місцевого самоврядування) у сфері надання послуг», яким передбачено можливість укладення іншими органами місцевого самоврядування з Тернопільською міською радою договорів про міжбюджетні трансферти, зокрема, для оплати здобуття дітьми-членами їхніх громад дошкільної освіти в садках м. Тернополя. Для реалізації можливості внесення батьківської плати було прийнято рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 червня 2018 р. № 510 «Про погодження примірної форми договору про надання освітніх послуг», яким погоджено форму договору про надання освітніх послуг, який заклади дошкільної освіти м. Тернополя можуть укладати з батьками. Укладений та оскаржуваний договір не порушує конституційне право її дитини на безоплатну дошкільну освіту, оскільки закон допускає фінансування дошкільної освіти за рахунок коштів батьків, а укладення договору відбувалось на добровільній основі і він не порушує публічний порядок. На підставі наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у відзивах.

Представник позивача не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Тернопільської міської ради подала пояснення на позов, в яких просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні просить відмовити у його задоволенні.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що 03 липня 2018 року Управлінням освіти і науки Тернопільської міської ради прийнято наказ №261 «Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків діти, яких не зареєстровані у місті Тернополі», яким передбачено застосування з 01 червня 2018 року фінансового нормативу витрат на одного одержувача послуг у закладах дошкільної освіти у сумі 1215 грн. в місяць.

Цим же наказом надане доручення керівникам закладів дошкільної освіти до 10.07.2018 укласти угоди між батьками та керівниками закладів на основі Примірної форми договори про надання освітніх послуг, й щомісячно надавати у централізовану бухгалтерію дошкільних навчальних закладів табелі відвідування дітей, які не зареєстровані в м. Тернополі. Відповідальність за виконання наказу покладено на керівників закладів дошкільної освіти.

Примірну форму договору про надання освітніх послуг було затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №50 від 27.06.2018 року, про що окремо зазначено у п.6.1. означеного вище наказу управління освіти і науки.

Наказ №261 від 03 липня 2018 року був прийнятий на виконання рішення Тернопільської міської ради від 24 лютого 2017 року №7/14/19 «Про взаємовідносини з об`єднаними територіальними громадами (іншими органами місцевого самоврядування) у сфері надання послуг», від 30 листопада 2017 року №7/п/20/5 «Протокольні доручення», керуючись статтями 82, 86, 93, 94, 103-2, 103-4 Бюджетного кодексу України та з метою врегулювання питання щодо оплати за послуги у закладах дошкільної освіти громадянам, які проживають за межами міста Тернополя за умови відсутності угод про міжбюджетний трансферт між Тернопільською міською радою та територіальною громадою чи органом місцевого самоврядування.

Пунктами 2, 3, 4 зазначеного рішення передбачено наступне: забезпечити укладання договорів про міжбюджетний трансферт з об`єднаними територіальними громадами в місячний термін з дня прийняття рішення, з іншими органами місцевого самоврядування до 01 липня 2017 року, виходячи з кількості одержувачів послуг; встановити, що послуги у сфері освіти, охорони здоров`я, культури та фізичної культури і спорту надаються закладами м. Тернополя безкоштовно для громадян, які проживають за межами міста Тернополя, тільки за наявності відповідної угоди про здійснення міжбюджетних трансфертів між Тернопільською міською радою та територіальною громадою чи органом місцевого самоврядування; встановити, що громадяни які отримують послуги в закладах м. Тернополя, але проживають за межами міста Тернополя, у разі відсутності угоди про здійснення міжбюджетних трансфертів між Тернопільською міською радою та територіальною громадою чи органом місцевого самоврядування, мають самостійно їх оплачувати, виходячи з нормативу, який вказаний в додатку до даного рішення.

Позивач, як мати дитини, котра має зареєстроване місце проживання поза межами Тернополя (в АДРЕСА_2 ), 06.09.2018 уклала із Тернопільським дошкільним навчальним закладом №22 Договір, згідно якого навчальний заклад (Виконавець) зобов`язався за рахунок коштів ОСОБА_3 (Замовника) надати освітню послугу у сфері дошкільної освіти протягом 5 місяців. Оплата за надання освітніх послуг становить 1215 грн. на місяць.

На виконання договору ОСОБА_2 оплатила на рахунок централізованої бухгалтерії дошкільних навчальних закладів комунальної власності управління освіти і науки Тернопільської міської ради кошти в розмірі 1207,68 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019, залишено в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2018, визнано протиправним та нечинним наказ Управління освіти і науки Тернопільської міської ради №261 «Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків діти, яких не зареєстровані у місті Тернополі» від 03.07.2018.

Суд не погоджується з міркуванням позивача, що спірний договір є нікчемний і підлягають стягненню кошти з відповідачів, з огляду на наступне.

У постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, ЄДРСРУ № 82424016) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 95, 96).

Частина третя статті статтею 53 Конституції України визначає, що Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Офіційне тлумачення положень частини третьої статті 53 Конституції України дано в Рішенні Конституційного Суду України від 04.03.2004 р. № 5-рп/2004, згідно з яким безоплатність здобуття громадянами освіти забезпечується фінансуванням навчальних закладів цих форм власності за рахунок державних і місцевих бюджетних асигнувань згідно з визначеними законами та іншими правовими актами нормативами їх фінансового і матеріально-технічного забезпечення, що, однак, не виключає можливості фінансування галузі освіти за рахунок розвитку позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів, як це визначено законодавством про освіту.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України визначено, що закони про освіту прийняті на реалізацію статті 53 Конституції України.

Частиною 5 ст. 78 Закону України «Про освіту» передбачено, що фінансування дошкільної та позашкільної освіти здійснюється за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 79 цього ж Закону джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути, зокрема, плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів; інші джерела, не заборонені законодавством. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про освіту» внесено зміни до ч. З ст. 37 Закону України «Про дошкільну освіту» відповідно до яких, джерелами фінансування закладу дошкільної освіти незалежно від форми власності можуть бути кошти батьків або осіб, які їх замінюють.

Податковим кодексом передбачено податкову знижку на такого роду проплат. Так, підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати як суму коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідної освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини. спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина: 2) правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини. що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини. спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину. що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15 та в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 909/278/17 суд відзначав, що виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів. Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, зроблено висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Аналіз зазначених норм права, положень у рішенні Конституційного Суду України від 04.03.2004 р. № 5-рп/2004, у постановах Верховного Суду України дає підстави для висновку, що оскаржуваний позивачем договір не порушує конституційне право її дитини на безоплатну дошкільну освіту, оскільки закон допускає фінансування дошкільної освіти за рахунок коштів батьків. Договір, який позивачем вважається нікчемним не є таким, - ним не порушено публічний порядок.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що договір не є таким, що порушує публічний порядок, а відтак не має підстав вважати його нікчемним, а тому позовні вимоги про стягнення 1207,68 гривень, сплачених за договором, є безпідставні.

Також суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що нікчемність договору випливає із судових рішень, яким встановлено протиправність та нечинність наказу управління освіти від 03.07.2018, оскільки Закон України «Про освіту», Закон України «Про дошкільну освіту» та рішення Конституційного Суду України від 04.03.2004 р. № 5-рп/2004 спростовує твердження про безумовну заборону залучення коштів батьків за договорами про надання освітніх послуг. Окрім цього, встановлено, що договір укладено на підставі рішення сесії Тернопільської міської ради від 24 лютого 2017 № 7/14/19 «Про взаємовідносини з об`єднаними територіальними громадами (іншими органами місцевого самоврядування) у сфері надання послуг», яким передбачено можливість укладення іншими органами місцевого самоврядування з Тернопільською міською радою договорів про міжбюджетні трансферти, зокрема, для оплати здобуття дітьми-членами їхніх громад дошкільної освіти в садках м. Тернополя. Водночас, у разі відсутності вказаної угоди про здійснення міжбюджетних трансфертів визначено, що громадяни, які отримують послуги в закладах м. Тернополя, але проживають за межами міста Тернополя, мають право самостійно їх оплачувати, виходячи з нормативу, який вказаний в додатку до цього рішення.

На підставі вказаного рішення сесії, керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» «Про освіту», «Про дошкільну освіту», для реалізації можливості внесення батьківської плати було прийнято рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 червня 2018 р. № 510 «Про погодження примірної форми договору про надання освітніх послуг», яким погоджено форму договору про надання освітніх послуг, який заклади дошкільної освіти м. Тернополя можуть укладати з батьками.

Пунктом 2 рішення закладам дошкільної освіти рекомендовано у випадку укладення договорів на надання освітніх послуг використовувати Примірну форму договору. Вказані рішення є чинними, в судовому порядку не оскаржувались і саме вони слугували підставою укладення Позивачем спірного договору, а не скасований судом у справі № 1940/1387/18 наказ управління освіти і науки Тернопільської міської ради від 03.07.2018 р. № 261 «Про встановлення плати за надання послуг у закладах дошкільної освіти для батьків, діти яких не зареєстровані у місті Тернополі».

В справі Бьорден проти Сполученого Королівства (№ 13378/05 від 29.04.2008) Європейський суд з прав людини зазначає, що різне ставлення до осіб у відповідним чином схожих ситуаціях є дискримінаційним, якщо воно не має об`єктивного і розумного виправдання, іншими словами, якщо воно не переслідує законну мету або відсутнє розумне пропорційне співвідношення між запровадженими заходами і поставленою метою. Тобто, відмінність у ставленні є виправданою, якщо відповідне правило чи практика переслідують законну мету; засоби, обрані для досягнення цієї мети (тобто заходи, що привели до відмінного поводження), є пропорційними і необхідними для досягнення цієї мети.

ЄСПЛ в справі Пономарьови проти Болгарії (№ 5335/05 від 21.06.2011 підтримав позицію уряду, що держави можуть мати легітимну мету - економити ресурсо витратні публічні послуги, що надаються на користь короткострокових і нелегальних іммігрантів, які зазвичай не долучаються до фінансування таких послуг. Суд погодився, що організація освітнього процесу, на відміну від деяких інших публічних послуг, вимагає значних зусиль і коштів, і що держави повинні збалансувати освітні потреби осіб, які знаходяться під їхньою юрисдикцією, і мають обмежені можливості задовольняти ці потреби.

Не заслуговують на уваги також доводи представника позивача про відсутність добровільного характеру договору, так як про його добровільне укладення свідчить усвідомлення та підтвердження згоди позивача з умовами договору, доказом чого є внесення оплати та відсутність будь-яких спорів чи непорозумінь між сторонами впродовж терміну дії договору. Кошти, затверджені рішенням Тернопільської міської ради від 24 лютого 2017 р. № 7/14/19 сплачувалися лише на підставі і після укладення договору про надання освітніх послуг.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачами, а тому слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільського дошкільного навчального закладу №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про стягнення коштів.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 228 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільського дошкільного навчального закладу №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про стягнення коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, код Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій: 26198169, місцезнаходження: м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, буд. 1;

Тернопільський дошкільний навчальний заклад №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області, код Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій: 23596165, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Лепкого, буд. 1.

Третя особа: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, код Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій: 04058344, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Листопадова, буд. 5.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко