Справа № 504/1359/19
Провадження № 2/504/739/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Мельникової В.М., -

розглянувши заяву адвоката Згода О.О. про відвід головуючого судді Барвенко В.К. від розгляду справи за позовом адвоката Денищенко - Бостан Олени Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , про визнання права забудовника об`єкта незавершеного будівництва, визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на половину земельної ділянки, вирішення питання судових витрат, витрат на правничу допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року адвокат Денищенко - Бостан Олени Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.04.2019 року відкрито провадження у справі.

У жовтні 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву.

29.10.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, і докази відправлення цієї відповіді на адресу відповідача.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.11.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання відповідач не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце його проведення, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, надала пояснення з приводу заявленого спору.

В ході судового засідання 05.11.2020 року на питання головуючого яке ставлення позивача до доводів відповідача про те, що спірна земельна ділянка та будинок придбані (набуті) за особисті гроші відповідача, зокрема, за ті, що отримані відповідачем від продажу квартири, яка належала, за твердженням відповідача, йому на праві особистої власності, позивач відповіла суду, що дійсно їй відомо про те, що відповідач продав квартиру у м. Запоріжжя, і вона напевно надавала копію договору купівлі- продажу цієї квартири. Після цього, коли було з`ясовано, що такий договір відсутній у справі, сторонами не надавався, суд запропонував позивачу або подати даний договір в наступному судовому засіданні, або надати клопотання про забезпечення (витребування) доказів, звернувши увагу на істотне значення цієї обставини для правильного вирішення цієї справи по суті.

Після цього було оголошено перерву у справі до 16.11.2020 року.

У судовому засіданні 16.11.2020 року позивач істотно змінила свою думку, погодившись із своїм адвокатом, і зазначила, що ані такий договір, ані клопотання про його витребування подавати суду не має бажання.

Після цього судом протокольно визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою, і рекомендовано сторонам у наступне засідання подати всі належні та допустимі докази, про існування яких зазначено сторонами у їх позовних вимогах та запереченнях.

23.11.2020 року судом отримано заяву адвоката Згода О.О. про відвід головуючого по справі.

Мотивом заяви стало те, що на думку адвоката головуючий витребував від відповідача докази на підтвердження його доводів викладених у відзиві на позовну заяву в обгрунтування своєї позиції.

Тим самим, на думку ОСОБА_3 , головуючим допущено порушення принципу змагальності сторін.

Крім того, розгляд справи перенесений, яка на думку адвоката, невиправдено тривалий термін.

Заява розглядається суддею одноособово без виклику учасників процесу (ч.8 ст. 40 ЦПК України).

Свою позицію з приводу сумнівів у неупередженості судді висловив ЄСПЛ у п.п. 31, 32 справи «Газета «Україна Центр» проти України, яке набуло статус остаточного 15.10.2010 року.

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996III).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998VIII).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 84 ЦПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може зокрема визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні.

Отже, приймаючи до уваги посилання відповідача у своєму відзиві на існування основного договору купівлі- продажу квартири, яка належала йому на праві особистої власності, і за твердженням відповідача саме за кошти отримання внаслідок відчуження цієї самої квартири він набув у власність спірні земельну ділянку та будинок, суд абсолютно правомірно рекомендував (зобов`язав) відповідача, який, заперечуючи проти позову, стверджував про існування вищевказаного доказу, подати відповідний доказ наявності цього самого договору.

Крім того, з огляду на те, що в судовому засідання сама позивач зазначала про те, що нею можливо подавалась ця угода, чи можливо вона в неї є, і вона її подасть, суд правомірно рекомендував позивачу подати цей договір або клопотання про його витребування, якщо у позивача не має цього доказу, оскільки такий доказ має істотне значення.

Про правильність таких дій суду висловлена правова позиція Верховним Судом у постанові № 920/330/18 від18.06.2019 року.

Отже жодних процесуальних порушень в даному випадку головуючим допущено не було.

Разом із тим, суд звертає увагу, що подана адвокатом Згода О.О. заява про відвід головуючому направлена не на захист від можливих протиправних дію головуючого, а на примушення суду до ухвалення «потрібного» судового рішення.

Зокрема, вочевидь, адвокат цілком розуміє наслідкове значення встановлення судом джерела (коштів) набуття права власності на спірне майно, що є предметом спору у справах за позовами про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу.

Тиск на суд є неприпустимим.

Доводи про необхідність відведення головуючого через призначення справи через майже три місяці, суд знаходить необгрунтованими, оскільки за час фактичної відсутності половини суддів суду в суді, відсутності повноважень декількох суддів суду, рівень навантаження саме судді ОСОБА_4 сягнув одного із найвищих по області, що можливо перевірити по коефіцієнту навантаження у будь- якому протоколі авторозподілу справ.

Більш того, очевидним є те, що суддя розглядає всі категорії справ, в тому числі кримінальні, в яких особи перебувають під вартою.

Крім того, перерва у справі оголошувалась з 05.11.2020 року на 16.11.2020 року саме в інтересах якнайшвидшого розгляду цієї справи, однак позивач змінила свою позицію, що безумовно є її правом.

Таким чином, підстав для відведення судді ОСОБА_4 не має.

Разом із тим, вважаю доцільним передати справу до апарату Комінтернівського районного суду Одеської області для визначення іншого судді для вирішення питання відведення головуючого.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 40, 81, 84 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід судді Барвенко В.К. від розгляду справи за позовом адвоката Денищенко - Бостан Олени Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , про визнання права забудовника об`єкта незавершеного будівництва, визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на половину земельної ділянки, вирішення питання судових витрат, витрат на правничу допомогу, - визнати необгрунтованою.

Передати заяву ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Барвекно В.К. до апарату Комінтернівського районного суду Одеської області для визначення іншого судді з метою вирішення питання про відвід, який має бути визначений у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.К. Барвенко