Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/7976/19
Провадження № 2/644/629/20
26.02.2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Старікова О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житлом,-

УСТАНОВИВ:

Позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вказаного домоволодіння, а відповідач ОСОБА_2 є її онуком, а ОСОБА_3 є колишнім чоловіком її онуки, відповідачі зареєстровані у вказаному домоволодінні і тривалий час в ньому не проживають. ОСОБА_2 не проживає більше 7 років, а ОСОБА_4 не проживає з кінця 2018 року, коли розірвав шлюб з її онукою. Відповідачі не мають своїх речей в домоволодінні, виїхали з нього добровільно, комунальні послуги не сплачують. Відповідачі порушують права позивачки як власника будинку, так як зареєстровані в ньому, не приймають участі в утриманні будинку.

Відповідачі до суду не з`явилися, відзив на позовну заяву не надали, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради до суду не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Приймаючи до уваги викладене, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, у відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку (а.с.7-8), довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у вказаному домоволодінні, що підтверджується домовою книгою (а.с.18-20), довідками (а.с.32,34).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.06.2019 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (а.с.21).

Відповідно до листа т.в.о. начальника відділу поліції (а.с.56), до Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області не надходили заяви від відповідачів по справі щодо перешкоджання їм у користуванні вказаним вище будинком.

Згідно до листа в.о. головного лікаря поліклініки № 18 м.Харкова (а.с.57), в поліклініці № 18 відсутні медичні карти відповідачів.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в суді пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному домоволодінні близько 6-8 років, а відповідач ОСОБА_4 не проживає більше року. Пояснили, що відповідачі виїхали з домоволодіння добровільно, своїх речей не залишили, не намагалися вселитися до будинку.

Суд розглядає справу на підставі наданих суду доказів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз положень глави 32 ЦПК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочності володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Оскільки відповідачі спільним побутом з позивачем не пов`язані, тому їх право користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припиненим за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале не проживання відповідачів у вказаному вище домоволодінні та наявність у відповідачів іншого місяця проживання, де вони проживають з моменту виїзду із спірного домоволодіння, а також та обставина, що відповідачі не приймають участі в утриманні будинку, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідачів користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

В зв`язку з вищевикладеним суд позовні вимоги задовольняє і визнає ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 89, 263-265,268, 354 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 391, 405, 406 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Повний текст рішення складено 27.02.2020 року.

СУДДЯ: