Постанова

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 375/1428/17

провадження № 61-24062св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Мережко М. В., від 12 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 14 серпня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого йому надано кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 214 050 грн на наступні цілі: 190 000 грн - на споживчі цілі, 24 050 грн - на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Погашення заборгованості за цим договором (крім винагороди, що виплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця у сумі 3 356,97 грн в період з 11 до 15 числа.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 119,1 кв.м з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований зазначений житловий будинок.

Умовами додаткової угоди № 2, укладеної між сторонами 02 вересня 2015 року, визначено розмір заборгованості позичальника у сумі 84 390,19 грн та змінено розмір щомісячного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором - 4 980 грн.

Свої зобов`язання за договором від 14 серпня 2007 року та додатковою угодою від 02 вересня 2015 року він виконав повністю, достроково погасивши заборгованість у сумі 12 000 грн у липні 2017 року. Проте, при зверненні до відповідача за отриманням довідки про повне погашення заборгованості, йому надали виписку по кредитному договору за період з 05 січня 2016 року до 20 липня 2017 року із зазначенням заборгованості у розмірі 14 377,09 грн.

Посилаючись на незаконність дій банку та повне виконання ним умов вказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього, ОСОБА_1 просив суд визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором з урахуванням додаткової угоди, припинити іпотеку та скасувати заборону відчуження вказаного нерухомого майна.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у складі судді Нечепоренка Л. М. від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим зобов'язання за кредитним договором від 14 серпня 2007 року та додатковою угодою № 2 від 02 вересня 2015 року.

Припинено іпотеку житлового будинку, загальною площею 119,1 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,15 га, на якій розташований зазначений житловий будинок, встановлену договором іпотеки від 14 серпня 2007 року, та скасовано заборону відчуження вказаного нерухомого майна, зареєстровану в реєстрі для заборон за № 2383.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник належним чином виконав умови кредитного договору та додаткової угоди до нього, у передбачений договором строк погасивши кредитну заборгованість, а тому наявні правові підстави, передбачені статтями 598, 599 ЦК України для припинення зобов'язань за цими договорами та договором іпотеки.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», скасовано рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 порушив умови додаткової угоди в частині своєчасного внесення двох платежів, що він не заперечував, а умовами цієї угоди за це порушення передбачене нарахування неустойки, тому дії банку по її нарахуванню у розмірі 14 377,09 грн є такими, що відповідають умовам договору та вимогам цивільного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначені кредитним договором платежі 15 грудня 2016 року та 15 квітня 2017 року позичальник сплатив 30 грудня 2016 року та 26 квітня 2017 року відповідно, а іншій платежі - згідно із графіком їх погашення. Нарахуванням банком пені у розмірі 14 377,09 грн не відповідає умовам додаткової угоди, укладеної між сторонами, отже не свідчить про наявність невиконаних позичальником зобов'язань.

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваного судового рішення.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 травня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 214 050 грн на наступні цілі: 190 000 грн - на споживчі цілі, 24 050 грн - на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Погашення заборгованості за цим договором (крім винагороди, що виплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця у сумі 3 356,97 грн в період з 11 до 15 числа (пункт 7.1. кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 119,1 кв.м з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований зазначений житловий будинок.

Умовами додаткової угоди № 2, укладеної між сторонами 02 вересня 2015 року, визначено розмір заборгованості позичальника у сумі 84 390,19 грн та змінено розмір щомісячного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором - 4 980 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 2 від 02 вересня 2015 року ОСОБА_1 щомісяця в період сплати, яким вважається період з «11» по «15» числа кожного місяця, повинен сплачувати банку щомісячний платіж у сумі 4 980 грн для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії, погашення здійснюється відповідно до графіка погашення кредиту.

Пунктом 5 додаткової угоди сторони передбачили, що за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті кредиту позичальник сплачує банку неустойку в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород.

Визначені кредитним договором платежі зі строком плати 15 грудня 2016 року та 15 квітня 2017 року позичальник сплатив 30 грудня 2016 року та 26 квітня 2017 року відповідно.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку із неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору, зокрема щодо строків погашення заборгованості, банк обґрунтовано нарахував йому неустойку, передбачену умовами додаткової угоди до кредитного договору (пункт 5 додаткової угоди), що виключає припинення зобов`язання у зв`язку із його неналежним виконанням.

З огляду на положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» та враховуючи, що основне зобов'язання не припинилось, підставним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання припиненим зобов'язання за договором іпотеки.

Враховуючи, що позичальник визнав факт неналежного виконання умов кредитного договору в частині строку сплати двох платежів (30 грудня 2016 року та 26 квітня 2017 року), а укладеною сторонами додатковою угодою передбачена неустойка у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, доводи касаційної скарги про необґрунтоване нарахування банком пені позичальнику та належне виконання ним умов вказаного договору є безпідставними.

За таких обставин судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара