Справа № 626/1479/19
Провадження № 2/626/24/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2020 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Красногрдської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- Служба у справах дітей Красноградської РДА, про позбавлення права користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

Красноградська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказано, що рішенням виконавчого комітету Красноградської міської ради № 73 від 28.05.2014 року ОСОБА_1 , який проходив військову службу в Лозівському міжрайонному управлінні Служби безпеки України, надано службове житло, яке складається із 2-х кімнат, жилою площею 24,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення видано ордер на вселення. Листом начальника управління СБУ в Харківській області № 70/30-339 від 15.02.2016 року позивача було поінформовано про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та повідомлено про необхідність видачі ордеру на вищевказане службове приміщення діючому співробітнику.

Рішенням виконавчого комітету Красноградської міської ради прийнято рішення № 39 від 24.02.2016 року, яким вирішено, що пункти 2-6 рішення від 28.05.2014 року № 73 втратили чинність. На виконання рішення виконавчого комітету Красноградської міської ради № 39 від 24.02.2016 року ОСОБА_1 повідомлено листом № 431 від 29.02.2016 року про прийняте рішення щодо припинення користування житловим приміщеннням та запропоновано звернутися до центру надання адміністративних послуг Красноградської районної дерджавної адміністратрації для зняття з реєстраціного обліку та звільнення житлового приміщення в найкоротший термін.

Відповідачі житло не звільнили, з реєстраційного обліку не знялися, в позові Красноградська міська рада просить суд позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача направив до суду клопотання про підтриманя позовних вимог в повному обсязі та задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 не прибув в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. В письмовій заяві від 30.01.2020 року ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно заяви ОСОБА_2 від 22.11.2019 року, відповідач просила розглядати справу без її участі в зв`язку з неможливістю явки за сімейними обставинами.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Красноградської РДА в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена своєчасно та належним чином. До суду 28.08.2019 року направлено пояснення третьої особи, в якому зокремо заявлено про розгляд справи за відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

28.05.2014 року рішенням Красноградської міської ради № 73 було надано ОСОБА_1 та членам його сім"ї службове жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_2 . Листом № 70/30-339 від 15.02.2016 року Красноградського міського голову було повідомлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби, та необхідності видачі службового приміщення іншому співробітнику.

24.02.2016 року рішенням виконавчого комітету Красноградської міської ради № 39 визнано такими, що втратили чинність пункти 2,3,4,5,6 рішення № 73 від 28.05.2014 року. 29.02.2016 року ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність виселення та зняття з реєстрації його та членів його сім"ї .

Згідно довідки Красноградського ЖРЕП №1105 від 23.04.2019 року ОСОБА_1 та члени його сім"ї значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 . Довідкою від 21.05.2019 року, складеною депутатом Красноградської міської ради Вербніковою О.В., засвідчено, що при обстеженні картири АДРЕСА_2 , встановлено, що в квартирі тривалий час громадяни не мешкають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Згідно ч.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно ч.1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Частиною 1 ст. 124 ЖК України визначено, що робітники та службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового приміщення з усіма особами, які з ними проживають без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини другої статті Закону України "Про охорону дитинства" діти-члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За положеннями частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, забезпечення виконання якої є складовою обов`язків держави України як суб`єкта міжнародного права, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється "згідно із законом", не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як "необхідне в демократичному суспільстві".

Статті 124-125 ЖК передбачають приписи, згідно з якими припинення трудових правовідносин з роботодавцем, за виключенням окремих чітко визначених випадків, є підставою для виселення особи зі службового житла без надання іншого житлового приміщення. Тобто, формулювання вказаних приписів є достатньо чіткими та передбачуваними для особи, якій таке житло надане у користування.

Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як вбачається з довідки наданої Красноградським ЖРЕП, в приміщенні зареєстровані три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Матеріалами справи встановлено, що вищезазначені особи в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані, але не проживають, зокрема відповідачами не було отримано жодного виклику в судове засідання, що надсилався засобами поштового зв`язку, на протязі тривалого часу, що направлялися судом за місцем їх реєстрації. Довідкою від 21.05.2019 року, складеною депутатом Красноградської міської ради Вербніковою О.В., засвідчено, що при обстеженні картири АДРЕСА_2 , встановлено, що в квартирі тривалий час громадяни не мешкають.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.124 ЖК України визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користування службовими жилими приміщеннями, квартирою АДРЕСА_2 , припинилося внаслідок звільнення з посади ОСОБА_1 , у зв`язку з якою йому було надано жиле приміщення.

Суд враховує, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави для усунення перешкод позивачу у користуванні своєю власністю та задоволенням позовних вимог Красноградської міської ради, судові витрати підлягають до стягнення з відповідачів згідно ст.141 ЦПК України,

Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву Красноградської міської ради задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Красноградської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Красноградської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя