ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/261/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: представника позивача, відповідача, її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19310/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року в складі судді Логінової С.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмет спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Новченков Ігор Вікторович, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1837, застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02 липня 2018 року, шляхом зобов`язання кожну із сторін договору повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В обґрунтування позову вказувала, що 02 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1837. За умовами до п.п. 1, 2 вказаного договору відповідач передає у власність позивача нежитлове приміщення № 1, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 , загальна площа якого відповідно до технічної характеристики та поверхового плану становить 28,8 кв.м. в м.Хмельницький, а позивач приймає вказане приміщення і сплачує за нього грошову суму в розмірі, визначеному в цьому договорі. Згідно із п. 4 договору купівлі-продажу відчуження приміщення здійснено за 921462 грн. 29 коп., що еквівалентно, згідно із офіційного курсу НБУ - 35000 доларів США. З яких - 526549 грн. 88 коп., що еквівалентно згідно із офіційного курсу НБУ - 20000 доларів США ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_2 до підписання цього договору, а решту суму 394912 грн. 41 коп., що еквівалентно згідно із офіційного курсу НБУ - 15000 доларів США ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити ОСОБА_2 до 01 січня 2019 року.

Таким чином, на виконання умов оспорюваного правочину ОСОБА_1 передано у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США. В результаті підписання договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. здійснено за ОСОБА_1 реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № АДРЕСА_3 28,8 кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначала, що після укладення договору з метою виготовлення технічного паспорта на ім`я нового власника, своє ім`я, звернулась до суб`єкта, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна - ТОВ «Добробут-земвпоряд». За наслідками проведення технічної інвентаризації інженером було встановлено, що дійсна загальна площа нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , становить 32 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 03 липня 2018 року. Отже, позивачу стало відомо про те, що частина нежитлового приміщення площею 5,5 кв.м., яка становить складову нежитлового приміщення, що виступало об`єктом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 02 липня 2018 року, є самочинно збудованим відповідачем об`єктом.

Проте до та під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не повідомляла позивача про наявність факту самочинного будівництва (добудови) до нежитлового приміщення частини приміщення площею 5,5 кв.м. Тому, укладаючи договір купівлі-продажу ОСОБА_1 була необізнана про властивості та статус нежитлового приміщення, помилялась щодо результатів, на які вона сподівалась при укладенні договору купівлі-продажу, оскільки вказаний правочин для неї був спрямований на набуття нею у власність нежитлового приміщення, яке вільне від будь-яких обтяжень та щодо якого не існують будь-які перешкоди у його користуванні. Тому, враховуючи наведені обставини, просила задоволити її позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , її представник адвокат Савченко О.В. не погоджуються з вказаним рішенням суду, вважають його незаконним, просять скасувати рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов. Вказують, що при вирішенні спору суд дав невірну оцінку встановленим обставинам. Вирішуючи спір, суд не врахував положення ст. 376 ЦПК України та настання для позивача цілого ряду негативних наслідків, у зв`язку з самочинним будівництвом та фактичним збільшенням загальної площі приміщення, про що не було відомо ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу. У разі поінформованості її під час укладення договору про факт самочинного будівництва, ОСОБА_1 в жодному разі б не уклала вказаний договір. Отже, при укладенні договору покупець помилявся щодо властивостей та статусу нежитлового приміщення. Відповідач свідомо не повідомила позивача та приховала від неї факт самочинного будівництва, що підтверджується також і змістом самого договору. При вирішенні вказаного спору, суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а також не взяв до уваги судову практику Верховного Суду з вирішення подібних спорів.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 02.07.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1837, за умовами якого позивач передав (продав), а відповідач прийняв у власність (купив) нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 28,8 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.4 цього правочину за домовленістю сторін продаж нежитлового приміщення вчинено за 921462 грн. 92 коп., що еквівалентно 35000 доларам США, за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору (2632 грн.7494 коп. еквівалентно 100 доларам США), з яких 526549 грн. 88 коп., що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом на день укладення цього договору відповідач (покупець) сплатив, а позивач (продавець) отримав повністю до підписання цього договору.

Цим же п. 4 Договору передбачено, що решту 394912 грн. 41 коп., що еквівалентно 15000 доларам США, за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору відповідач (покупець) зобов`язаний сплатити позивачу (продавцю) до 01 січня 2019 року.

Відповідно до п. 10 зазначеного договору відчужуване приміщення оглянуте покупцем, недоліки, дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням на момент огляду виявлені не були, площа та склад приміщення відповідають зазначеному в цьому договорі. Претензій до продавця щодо якісних характеристик приміщення покупець не має та підтверджує, що приміщення є у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

Згідно з п. 11 договору відповідач (покупець) набуває право власності на нежиле приміщення з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно ст. ст. 202, 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 229 вказаного Кодексу передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

П.п. 19. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що вона не була повідомлена продавцем ОСОБА_2 про властивості нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 у вигляді самочинної прибудови до предмету купівлі-продажу, а тому помилялась щодо результатів, на які вона сподівалась при укладенні договору купівлі-продажу, оскільки вказаний правочин для ОСОБА_1 був спрямований на набуття нею у власність нежитлового приміщення, щодо якого не існують будь-які перешкоди у його користуванні, і продавець при укладенні оспорюваного договору її обманула.

Однак в п. 10, оспорюваного договору, який позивач сама підписала і який нотаріально посвідчений, вказано, що відчужуване приміщення оглянуте покупцем, недоліки, дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням на момент огляду виявлені не були, площа та склад приміщення відповідають зазначеному в цьому договорі, претензій до продавця щодо якісних характеристик приміщення покупець не має та підтверджує, що приміщення є у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

Тобто за змістом даного пункту договору на момент укладення правочину позивач як покупець оглянула предмет договору і вона могла бачити і бачила наявність спірної прибудови, однак при укладенні договору щодо цього не заперечувала, уклала договір, достовірно знаючи про наявність спірної прибудови.

За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що позивач при укладенні правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а відповідач навмисно ввела її в оману щодо цих обставин, так як про вказані обставини щодо самовільної прибудови позивачу було відомо на момент укладення спірного правочину, що підтверджується змістом п. 10 договору.

З цих підстав доводи апеляційної скарги слід відхилити, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а апелянтом не наведено відповідних доказів в підтвердження апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Савченко Оксаною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох