Провадження № 6/761/947/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючогосудді Макаренко І.О.,

при секретарі Бондар О.Д.

за участі

заявника Телявського А.М.

представника заявника Коваленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про примусове проникнення до житла боржника,

встановив:

Заявник звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із вищевказаним поданням, відповідно до якого просить: винести ухвалу про примусове проникнення до житла боржника, ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у звязку з необхідністю виконання виконавчого листа №2-11432/10 виданого 11.02.2016 Шевченківським районним судом м. Києва.

В обґрунтування подання посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №57635340 з примусового виконання дубліката виконавчого листа №2-11432/10 від 11.02.2016, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма» грошові кошти в розмірі 480000,00 грн. та судові витрати в розмірі 1820,00 грн., а всього підлягає стягненню 481820,00 грн. Під час виконання рішення суду встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків ОСОБА_3 , у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, з метою пошуку та звернення стягнення на рухоме майно боржника, яке не підлягає державній реєстрації. Приватний виконавець зазначає, що 07.11.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57635340. Вказану постанову направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за вих.№114, яка була отримана останнім 12.11.2018, що підтверджується реєстром поштових відправлень «Укрпошта». Отже, боржник належним чином повідомлений та обізнаний про наявність виконавчого провадження. Крім того, 07.11.2018 було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця. Згідно відповідей з банківських установ вказану постанову не прийнято до виконання, оскільки боржник ОСОБА_3 не є клієнтом, визначених у постанові банківських установ чи у боржника недостатньо коштів для задоволення вимог стягувача. У визначений час до офісу приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаним документом або надання підтверджуючих документів про сплату, боржник не зявився, про поважність причин неявки не попередив. У зв`язку безрезультатністю вжитих заходів щодо пошуку та звернення стягнення на рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації (транспортні засоби, об`єкти торгівлі, кошти на рахунках в банківських та інших фінансових установах тощо), виконавець зобов`язаний перевірити майновий стан боржника за місцем його проживання. Згідно інформаційної довідки від 12.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 . 08.07.2020 було здійснено виїзд за вказаною адресою для здійснення опису та арешту рухомого майна боржника, однак доступу до квартири надано не було, про що було складено відповідний Акт приватного виконавця від 08.07.2020. Таким чином, з урахуванням обов`язку виконавця проводити перевірку майнового стану, в тому числі, за місцем проживання (перебування) боржника, безрезультатністю вжитих до цього часу заходів примусового виконання рішення та ухилення боржника від виконання обов`язків, існує необхідність в примусовому проникненні до квартири боржника, що і стало підставою для звернення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2020 відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. подання підтримав, просив задовольнити, надав до суду копію матеріалів виконавчого провадження та письмові додаткові пояснення, що 02.06.2019 на адресу приватного виконавця надійшов адвокатський запит від представника боржника з проханням повідомити: чи існує у ОСОБА_3 станом на 30.05.2019 заборгованість перед ПАТ «Страхова компанія «Арма» та коли і в якому розмірі ОСОБА_3 була частково погашена заборгованість. Таким чином, ОСОБА_3 відомо про наявність виконавчого провадження №57635340.

Вивчивши подання приватного виконавця, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла слід відмовити з наступних підстав.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження №57635340 з примусового виконання дубліката виконавчого листа №2-11432/10 від 11.02.2016, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма» грошові кошти в розмірі 480000,00 грн. та судові витрати в розмірі 1820,00 грн., а всього підлягає стягненню 481820,00 грн.

07.11.2018 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57635340.

На адресу боржника направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується списком №3185 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та копіями квитанцій АТ «Укрпошта» із зазначенням лише прізвища боржника та повідомленням про прийняття 13.11.2018 відправлення до АТ «Укрпошта» за №114, при цьому докази вручення боржнику вказаного повідомлення не надані суду.

07.11.2018 було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

28.01.2019 вих№343/19 приватним виконавцем на адресу боржника направлено виклик останнього із зобовязанням зявитися до виконавця 06.02.2019 о 10 год. 00 хв. За адресою:м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, оф. 26 щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, при цьому докази відправлення вказаного виклику боржника не надані суду.

21.02.2019 приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках боржника, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

11.04.2019 приватним виконавцем направлено запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з проханням терміново надати інформацію про факт перетинання державного кордону ОСОБА_3 .

Інформаційним листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.04.2019 приватного виконавця повідомлено, що відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_3 в період з дати видачі виконавчого листа в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» не виявлено.

Відповідно до бази даних автоматизованих інформаційних систем "Автомобіль" при Міністерстві внутрішніх справ, станом на 13.11.2018 зареєстрованих за боржником транспортних засобів, дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби від 30.01.2019 та 03.04.2019 про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкритті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Як вбачається з відповідей Пенсійного фонду від 29.01.2019 та 02.04.2019 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та осіб-боржників, які отримують пенсії, інформацію про боржника не знайдено.

Згідно інформаційної довідки від 12.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

08.07.2020 приватним виконавцем складено акти за ВП №57635340 про те, що боржник не надав виконавцю доступу для проведення виконавчих дій до житла за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 вищевказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Згідно ст. 30 Конституції України проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першоюстатті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Відповідно до пункту 4 частина 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що приватний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, згідно положень цивільного законодавства та принципів цивільного судочинства обставини, на які посилається приватний виконавець, як на підстави подання про примусове проникнення до житла, повинні бути доведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до свого житла.

Приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 та на час складання акту перебував в квартирі.

Самі по собі акти від 08.07.2020 щодо не надання допуску виконавця до житла за адресою: АДРЕСА_3 , для проведення виконавчих дій, не свідчить про факт присутності боржника у вказаному жилому приміщенні, при цьому доказів направлення приватним виконавцем вимоги про надання доступу не надано суду.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення приватним виконавцем боржнику повідомлення про час вчинення виконавчих дій з опису та арешту майна, вимоги про обов`язок боржника допустити його до квартири АДРЕСА_2 у відведений для цього час для вчинення виконавчих дій.

З огляду на те, що примусовий доступ до житла боржника є крайнім заходом, і в даному випадку приватним виконавцем не доведено, що такий засіб є єдиним можливим засобом виконання судового рішення, суд вважає, що надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасним та відмовляє у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 19, 22 Закону України "Про виконавче провадження, статтею 439 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про примусове проникнення до житла боржника, відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: