Справа № 540/804/19
Номер провадження 2/948/33/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок користування нерухомим майном,

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 14.02.2020 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у серпні 2019 року позивач звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 01.12.2017 між ним та відповідачкою було укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого він передав їй в користування строком на 1 рік, належний йому житловий будинок. Після закінчення строку дії договору відповідачка продовжувала проживати в будинку без законних на те підстав, користувалася всіма комунікаціями до середини лютого 2019 року, не оплачуючи спожиті нею послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, також відповідачка не займалась утриманням будинку у належному стані, навмисно пошкоджувала його та речі, що знаходились в будинку. Крім цього, позивач вказує на те, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, що призвело до погіршення стану здоров`я, втрати сну постійної психологічної напруги та інших негативних наслідків. Враховуючи вищенаведені обставини, позивач просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 14088,89 грн, якої він зазнав внаслідок користування відповідачем належним йому на праві приватної власності житловим будинком та відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2500 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Ухвалою суду від 23.09.2019 р. відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження (а.с.71).

27.12.2019 р. було закрито підготовче та призначено дану справу до судового розгляду (а.с.97).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у його змісті, відповідач неодноразово належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та за фактичним місцем проживання, також викликалася шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду (а.с.106,107), але в судове засідання не з`явилася без поважних причин (а.с.86,87,103,104,111,116,117). При цьому суд зазначає, шо відповідачка була присутня на підготовчому судовому засіданні та їй було вручено позов з додатками (а.с.87-94).

З огляду на викладене, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.10.2013 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12014468 від 31.10.2013 р. (а.с.14-17).

01.12.2017 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди вказаного житлового приміщення (а.с.20-22) строком на 1 р. з платою за користування у розмірі 10 грн у місяць (пп.1.1,1.2).

Відповідно до ч. 1 та пп.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоді а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Позивач у позові посилається на те, що після закінчення строку дії договору орендар ОСОБА_3 продовжувала проживати у ньому без законних на те підстав та користуватись усіма комунікаційними мережами, що підтверджується актом обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 10.03.2019 р. (а.с.34).

Так, згідно з пп.2.1.1-2.1.3 договору оренди житла орендодавець зобов`язався, зокрема: надати в оренду належне йому на праві власності житло в придатному для проживання стані; здійснювати утримання будинку й технічних обладнань квартири відповідно до вимог користування житловими приміщеннями, утримання житлового будинку і прибудинкової території в Україні; забезпечувати надання комунальних і інших послуг (а.с.20).

Відповідно до пп.2.2.1-2.2.5 даного договору орендар зобов`язаний: використати здану йому за договором оренди квартиру за призначенням; дотримуватись вимог до користування житловими приміщеннями, утриманням житлового будинку й при будинкової території в Україні; вчасно повідомляти орендодавцеві про виявлені несправності елементів квартири тат будинку; допускати в денний час, а при аваріях і в нічний час, в орендовану квартиру працівників орендодавця або самого орендодавця, а також представників підприємств по обслуговуванню й ремонту житла для проведення огляду й ремонту конструкцій і технічних обладнань квартири; звільнити орендоване житлове приміщення після закінчення обумовленого в даному договорі строку оренди (а.с.20).

У судовому засіданні встановлено, що позивач, як орендодавець квартири, виконав умови договору та передав відповідачці квартиру в належному стані, оскільки в ній були підключені всі передбачені комунікації.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно із частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Як видно з розписок від 16.09.2018 р., 10.03.2019 р. та заяви від 31.01.2019 р. написаних ОСОБА_3 , вона погоджувалася, що має заборгованість за комунальну послуги та зобов`язувалася її сплатити (а.с.23-25).

Оскільки відповідачкою своєчасно не були сплачені кошти за комунальні послуги, це стало підставою для відключення газопостачання в орендованому будинку, а відтак ці витрати були понесені позивачем.

Зокрема, згідно рахунку № 48/49 від 20.05.2019р. за відключення 15.01.2019р. та підключення послуг з газопостачання позивачем сплачено позивачем 12.07.2019р. - 1498, 60 грн (а.с. 26-29), за квитанцією від 07.03.2019р. позивачем сплачена заборгованість по газопостачанню в розмірі 525, 29 грн (а.с. 30), 10.05.2019р. оплачено за послуги газопостачання 10001, 00 грн (а.с. 31), за послуги електропостачання 05.03.2019р. сплачено заборгованість на 01.02.2019р. в розмірі 70 грн (а.с. 32), а також 07.03.2019р. оплачено заборгованість за електроживлення в розмірі 1854, 00 грн (а.с. 33), а всього 13948, 89 грн.

Також в період з грудня 2017 року по січень 2019 року позивач не оплачувала орендну плату за квартиру щомісяця, що становить 140 грн.

Водночас, за зверненням позивача до Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП у Полтавській області з приводу протиправних дій відповідачки, було проведено перевірку та не встановлено в її діях ознак адміністративного та кримінального правопорушення (а.с.35,40).

Отже з огляду на те, що відповідачка в порушення умов договору та цивільного законодавства несвоєчасно вносила плату за комунальну платежі та не сплачувала орендну плату за користування квартирою, що призвело до утворення заборгованості за спожитий газ та електроенергію та, як наслідок відключення будинку від газопостачання, а відтак суд доходить висновку, що з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість на загальну суму 14088, 89 грн (13948, 89 грн. + 140 грн).

Даючи оцінку доводам позивача про стягнення з відповідачки завданої йому моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Як установлено в судовому засідання між сторонами склалися договірні відносини щодо найму (оренди житла), які регулюються главою 59 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, доказів того, що між ними укладалася угода про стягнення моральної шкоди у разі невиконання зобов`язання про повернення позики позивач не надав, чим не виконав вимоги ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставини, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, а відтак несплачений ним судовим збір за вимогу майнового характеру слід покласти на відповідачку і стягнути з неї в дохід держави 768, 40 грн. З огляду на те, що у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено, а відтак витрати в цій частині слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 142, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок користування нерухомим майном - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 14088,89 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Карлівка Полтавська область, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 06.09.2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Дабинівка Кобеляцького району Полтавської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 виданий 02.01.2008 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст Рішення складено 21.02.2020 року.

Суддя С.М.Косик