Справа № 658/1922/20
(провадження № 2/658/983/20)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под`ячевої І.Д.,

при секретарі Суріковій А.,

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 134571 грн. 07 коп..

В обґрунтування позову зазначається, що 08 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згодом процентна ставка була змінена (збільшена) до 43.2 % річних. Позивач зобов`язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на березень 2020 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 134571 грн. 07 коп..

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що відповідач користувалась протягом 8 років кредитною карткою банку та погашала заборгованість протягом певного строку, а тому їй було відомо про умови кредитування та відсоткову ставку банку, а також штрафні санкції. Відповідач під час приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг шляхом заповнення Анкети-заяви була ознайомлена з такими умовами, що підтверджується Довідкою про умови кредитування, де міститься підпис відповідача.

Представник позивача в поясненнях до заперечень відповідача зазначив, що відсутні підстави для застосування наслідків пропущення строку позовної давності щодо тіла кредиту, оскільки строк позовної давності був збільшений за домовленістю сторін до 50 років, і, крім того остання картка діяла до 2015 року, та саме з того часу у особи виникла заборгованість перед Банком.

Представник відповідача у відзиві, у запереченнях зазначив, що відповідач позов не визнає в повному обсязі, при цьому представник зазначив, що фактично договір кредитування між Банком та ОСОБА_1 не укладався, оскільки долучені до позовної заяви тарифи не містить підпису відповідача, а отже не може визнаватися складовою кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Представник вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору.

Також представник відповідача зазначив, що з виписки по рахунках доданої позивачем до відповіді на відзив вбачається, що ОСОБА_1 , розпочала користуватись кредитною карткою з червня 2012 року. Остання перевипущена кредитна картка, згідно довідки банку була терміном дії до останнього дня квітня 2015 року. Станом на 20 січня 2014 року у відповідача обліковувалась заборгованість у розмірі 695 грн. 97 коп., що підтверджується випискою по рахунку. З того часу відповідач карткою не користувалась та кошти не знімала і не погашала. Дія картки закінчилась у квітні 2015 року. Представник просив врахувати, що позовну заяву датовано червнем 2020 року тобто вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом знаходяться поза межами загального строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Так, судом встановлено, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом заповнення клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Одночасно відповідач ознайомилась із умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

Протягом 2012 січня 2014 року ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою, погашала проценти та тіло кредиту. Повернення отриманих за кредитною карткою коштів здійснювалось протягом періоду з червня 2012 року по січень 2014 року в добровільному порядку.

Кредитна картка не перевипускалась та закінчила свою дію останнім днем квітня 2015 року.

Користування карткою, кредитним лімітом та погашення кредиту відповідачем не заперечується.

Останнє зняття кредитних коштів відбулось 19 квітня 2013 року у розмірі 25 грн.., що сторонами також не оспорюється.

Останнє погашення кредиту відбулось 17 жовтня 2013 року, що також сторонами не оспорюється.

Сума заборгованості у розмірі 134571 грн. 07 коп., яка зазначена Банком в позовній заяві складається з наступних складових: 840 грн. 97 коп. заборгованість за кредитом; 133730 грн. 10 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

В поясненнях до відзиву представник відповідача підтвердила, що ОСОБА_1 не заперечує користування кредитними коштами, однак не згодна із розміром тіла кредиту та наполягає на застосуванні строку позовної давності щодо тіла кредиту та відсотків.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Між позивачем та відповідачем був укладений договір кредитування шляхом заповнення Анкети-заяви та ознайомлення із умовами кредитування, викладеними в довідці до заяви.

Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача щодо не ознайомлення відповідача із умовами кредитування, оскільки ОСОБА_1 користувалась карткою та погашала кредит протягом майже двох років.

Разом з цим, як вбачається з розрахунку наданого Банком станом на січень 2014 року заборгованість складала 840 грн. 97 коп..

Останнє зняття коштів відбулось 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. п. 2.1.1.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг (наданих Банком до суду разом із позовною заявою) погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця.

При цьому, якщо до 25 числа календарного місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, Клієнт самостійно не здійснить платіж готівкою або в безготівковій формі у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок. Клієнт доручає Банку здійснити списання грошей у валюті кредитного ліміту.

При цьому, у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Як зазначено в постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12

« Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань»

56. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

57. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

58. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

59. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

61. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.»

Як встановлено матеріалами справи, відповідач мав виконувати зобов`язання, щодо погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Як встановлено матеріалами справи, останній раз відповідач використав кредитний ліміт у 2013 році року, після цього ОСОБА_1 гроші з карти не знімала та борг не погашала, тобто ОСОБА_1 допустила порушення строків погашення кредиту, останній раз ще у 2013 році.

Строк дії картки закінчився у квітні 2015 року. Картка не поновлювалась та не перевипускалась.

Банк звернувся до суду з позовом у червні 2020 року, тобто після спливу позовної давності щодо всіх платежів.

За таких даних строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України станом на червень 2020 року сплив, як щодо основного зобов`язання так і щодо похідних вимог.

При цьому судом не приймається до уваги посилання в поясненнях представником позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років за домовленістю сторін, оскільки як зазначив Верховний Суд України у своїх висновках, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін лише разі укладання між сторонами письмової угоди щодо такого збільшення. Представником позивача такої угоди до суду надано не було, а тому збільшення строку позовної давності є нікчемним.

З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм Цивільного кодексу України позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2012 року у розмірі 134571 грн. 07 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под`ячева