10.11.2020 Справа № 756/8182/18
Ун.№756/8182/18
Пр.№4-с/756/67/20
У Х В А Л А

10 листопада 2020 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Одягайло Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анни Валеріївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анни Валеріївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2019 задоволено його позов до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння; вирішено витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований МРЕВ-9 ДАІ ГУ УМВС України у м. Києві 31.05.2003 року. На виконання вказаного рішення Оболонський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 756/8182/16 від 09.10.2019. Він звернувся до відділу виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого листа, проте, головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. 18.11.2019 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження, обґрунтоване тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. З такими діями державного виконавця він не погоджується, вважає їх неправомірними, оскільки державним виконавцем не використано надані йому права у своїй діяльності, у повній мірі не виконано покладені на нього обов`язки, що призвело до порушення його прав та законних інтересів як стягувача у виконавчому провадженні.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, надіслали заяву з проханням розглянути скаргу за їхньої відсутності, вимоги скарги підтримали.

Державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко А.В. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду скарги повідомлена у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд вважає можливим розгляд скарги за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання на підставі поданих документів та наявних доказів у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів скарги вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.05.2019, яке набрало законної сили 16.06.2019, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння; вирішено витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований МРЕВ-9 ДАІ ГУ УМВС України у м. Києві 31.05.2003 року.

На виконання вказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 756/8182/16 від 09.10.2019, який був пред`явлений ОСОБА_1 для примусового виконання до Оболонського РВ ДВС у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

18.11.2019 головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження, у зв`язку з тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

У статті 129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частинами 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 713/1062/17).

З метою забезпечення належного виконання рішення суду, у статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік заходів примусового виконання рішень, зокрема, вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, процесуальний порядок застосування примусових заходів звернення стягнення на майно боржника, на заробітну плату (заробіток, доходи, пенсію, стипендію), порядок вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, застосування інших заходів, передбачених рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто виконати певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» .

Порядок застосування кожного заходу примусового виконання рішення має специфічні риси, які повинні враховуватись державним виконавцем вже у процесі виконавчого провадження.

У рішенні Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/8182/18, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, судом застосовано визначений чинним цивільним законодавством (ст. 387 ЦК України) спосіб захисту права - витребування майна з чужого незаконного володіння, а отже, на думку суду, посилання державного виконавця на п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» як на підставу для повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказаним Законом перебачено способи та порядок виконання рішення, яким вирішено витребувати майно з чужого незаконного володіння, а згідно ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Окрім того, частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Проте, державним виконавцем не вчинено жодного з перелічених заходу з метою повного та своєчасного виконання рішення суду.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання не відповідають визначеним Законом України «Про виконавче провадження» нормам, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 447, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анни Валеріївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анни Валеріївни щодо повернення виконавчого листа № 756/8182/18 від 16.05.2019, виданого Оболонським районним судом м.Києва 09.10.2019 у виконавчому проваджені № 60617384 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гаркавенко Анни Валеріївни прийняти на виконання виконавчий лист №756/8182/18, виданий Оболонським районним судом м. Києва 09.10.2019, про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіля марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований МРЕВ-9 ДАІ ГУ УМВС України у м. Києві 31.05.2003 року, та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №756/8182/18.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Суддя А.М.Майбоженко