Ухвала

Іменем України

21 лютого 2020 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

Встановив:

20.02.2020 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій вказав, що має намір звернутися з позовом про визнання рішення Кобеляцької районної ради Полтавської області від 27.03.2000 року «Про надання гр. ОСОБА_1 у користування земельної ділянки дозволом на розробку відведення земельної ділянки. Оскільки цим земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери та Головним управлінням Держгеокадастру видані накази про надання дозволу на розробку проекту землеустрою 12 іншим особам просить забезпечити позов шляхом:

- заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області до набрання законної сили судовим рішенням, вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0086 та земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0087, зокрема передавати дані земельні ділянки у власність, іншим чином розпоряджатись земельними ділянками, змінювати їх конфігурацію, межу, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастровий номер, вчиняти дії щодо поділу земельних ділянок;

- заборонити Державним кадастровим реєстраторам Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та його відділам до набрання законної сили судовим рішенням, здійснювати будь-які дії спрямовані на скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації чи поділу земельних ділянок площею 7,5323 га, кадастровий номер :00:002:0086 (землі запасу) та площею 10,0460 га, кадастровий номер :00:002:0087 (землі запасу), які розташовані на території Жуківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населеного пункту, .

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

ОСОБА_1 до подачі позову до суду, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Заявнику стало відомо, що земельна ділянка площею 16 га, яка надана йому у користування в 2000 році у Публічній кадастровій карті відображена як дві земельної ділянки :00:002:0086 площею 7,5000:00:002:0087 площею 10,0460 га та встановлено що Головним управлінням Держгеокадастру вчинені дії щодо розпорядження цими ділянками, що проявилося у виданні наказів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою 12 особам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

З рішення Кобеляцької районної ради Полтавської області від 27.03.2000 року вбачається, що ОСОБА_1 надано у користування земельну ділянку площею 16 га із земель запасу Жуківської сільської ради для розширення селянського (фнрмерського) господарства.

З викопіровки земельної ділянки вбачається належність земельної ділянки площею 16 га ОСОБА_1 як голові ФК «Ромашка»

З Публічної кадастрової карти вбачається наявність двох земельних ділянок з кадастровими номерами :00:002:0086 площею 7,5323 та :00:002:0087 площею 10,0460 га та встановлено що Головним управлінням Держгеокадастру вчинені дії щодо розпорядження цими ділянками, що проявилося у виданні наказів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою 12 особам.

Судом враховується, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, як розпорядник спірної земельної ділянки, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, не позбавлений права та можливості, приймати рішення та здійснювати дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки.

Також, судом враховано, що згідно з ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, поділу чи об`єднання земельних ділянок.

Згідно з п. 19 Постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2015 №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у випадку припинення існування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, або у випадку передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам, позивач буде змушений захищати своє порушене право шляхом подання інших позовів до судів різних юрисдикцій, а тому невжиття заходів до забезпечення позову не забезпечить реального захисту прав позивача на оренду спірної земельної ділянки.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, суб"єктам державної реєстрації, у тому числі особам, які перебувають у трудових відносинах з суб"єктом державної власності вчиняти певні дії, сприятиме запобіганню порушенню прав позивача та забезпечить можливість реального судового захисту.

З огляду на викладене заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 157, 158, 353 ЦПК України,

Постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області до набрання законної сили судовим рішенням, вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0086 та земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0087, зокрема передавати дані земельні ділянки у власність, іншим чином розпоряджатись земельними ділянками, змінювати їх конфігурацію, межу, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастровий номер, вчиняти дії щодо поділу земельних ділянок.

Заборонити Державним кадастровим реєстраторам Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та його відділам до набрання законної сили судовим рішенням, здійснювати будь-які дії спрямовані на скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації чи поділу земельних ділянок площею 7,5323 га, кадастровий номер :00:002:0086 (землі запасу) та площею 10,0460 га, кадастровий номер :00:002:0087 (землі запасу), які розташовані на території Жуківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за межами населеного пункту.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня винесення ухвали.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя

Суддя