ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 638/902/18

Провадження № 22-ц/818/590/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Шишкіним О.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 187 402,53 грн., моральну шкоду в розмірі 17000 грн., вартість наданих юридичних послуг в розмірі 2000 грн., вартість проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріальних збитків в розмірі 1000 грн. та судовий збір в розмірі 2074,02 грн. і 320 грн. за звернення із заявою про забезпечення позову.

Позов мотивований тим, що 10 грудня 2015 року о 16.30 біля будинку № НОМЕР_1 , що розташований на проспекті Московському у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів RENAULT KANGOO, д.н. НОМЕР_2 , який належить позивачу та був під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля BMW 745, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 відповідача по справі. Вказує, що вина водія ОСОБА_2 підтверджується протоколом огляду місця події від 10 грудня 2015 року, показаннями потерпілого ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_4 , матеріалами кримінального провадження № 0000350, зокрема, постановою про закриття кримінального провадження від 26 липня 2017 року, а також постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/6118/17 від 13 вересня 2017 року, якою провадження про справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку зі спливу строків притягнення до адміністративного стягнення. В описовій частині постанови зазначено, що правопорушниця невірно вибрала безпечну швидкість руху, виїхала на зустрічну смугу та скоїла зіткнення з автомобілем RENAULT KANGOO, д.н. НОМЕР_2 , порушивши п. 12.1, 11.4 Правил дорожнього руху та заподіяла матеріальну шкоду.

Зазначає, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та не підлягає відновлювальному ремонту. Розмір спричиненої матеріальної шкоди визначено позивачем на підставі звіту № 424/2017 від 02.12.2017 року, спеціаліста-товарознавця та складає 149 862,53 грн. Вартість дослідження спеціаліста склала 1000 гривень, що підтверджується квитанцією серія ААВ № 262539 від 2 грудня 2017 року. У зв`язку із проведенням слідчих дій, автомобіль позивача знаходився під арештом та зберігався на штрафмайданчику ПП «Легеза», вартість зберігання на якому склала 37 540 грн.

Спричинені моральні їй страждання позивач оцінила у розмірі 17 000 гривень із розрахунку 1700 гривень на місяць, протягом яких позивач відчувала нервовий стрес, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, інформації про серйозну травму ОСОБА_5 , про завдані пошкодження автомобілю, який не можна в подальшому використовувати за призначенням як для господарських так і для особистих потреб, витрати часу для захисту своїх інтересів, численних відвідувань державних установ тощо. Крім того вказує, що вартість отриманих та оплачених послуг на правову допомогу, у зв`язку із названими подіями склала 8000 гривень.

У відзиві на позов, відповідач просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі з огляду на те, що вважає його необґрунтованим та безпідставним. Вказує про те, що позивачем від ПрАТ СК «Україна» отримано 50 000 гривень, які в порядку регресу у добровільному порядку відшкодовані відповідачем, тому повторне їх стягнення є зловживанням з метою отримання безпідставної вигоди позивачем.

Витрати позивача на зберігання транспорту на штрафмайданчику вважає завищеними та такими, що понесені ОСОБА_1 через її власні дії та бездіяльність, зокрема, позивач посилалася на відсутність місця для його зберігання та необхідність часу для збирання коштів для оплати за зберігання. Зазначає, що жодних процесуальних приписів слідчого чи суду щодо зберігання авто на штрафмайданчику такий тривалий час не було, так як пошкоджений автомобіль було оглянуто вже 11 грудня 2015 року. Стверджує, що розмір коштів на відшкодування моральної шкоди є також значно завищеним з огляду на посилання ОСОБА_3 на тілесне ушкодження, яке було отримане ним раніше до ДТП.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали суду від 21 жовтня 2019 року про виправлення описок, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 137402,53 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., вартість наданих юридичних послуг у розмірі 1393,35 грн., вартість проведення експертного дослідження у розмірі 696,68 грн., судові витрати у розмірі 1667,86 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що спричинена позивачу внаслідок розглядуваної дорожньо-транспортної пригоди шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її спричинила, тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 137402 гривні 53 копійки з розрахунку: 149862,53 (вартість спричиненої позивачу шкоди згідно звіту)+37540,00 (вартість зберігання автомобіля на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів), за винятком 50000 грн., оскільки згідно наданого відповідачем листа Моторного (транспортного) страхового бюро України (вх. 3.1-05/9074 від 27.03.2018 р.), ОСОБА_2 повідомлено про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 50000 грн. та заявлено про відшкодування зазначеної суми із витратами на збір документів та визначення розміру шкоди на загальну суму 50577,60 грн..

Також, зважаючи на характер порушення відповідачем прав позивача, глибини встановлених фізичних та душевних страждань позивача, недоведеності погіршення здібностей позивача у зв`язку із ДТП або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачу компенсацію у розмірі 5000,00 грн. Судові витрати вирішено пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вартість зберігання автомобіля на спеціальному майданчику у розмірі 37540 грн. не підлягає стягненню, оскільки розмір вказаної вартості залежав від дій самого позивача та третьої особи, які не забирали авто з майданчика за наявності можливості, тому у даному випадку відповідач не визнає своєї вини у вчиненні вказаних збитків, які крім того, не є збитками в розумінні ч.1,2 ст.22 ЦК України.

Вказує, що судом не зазначено де саме в постанові від 26.07.2017 про закриття кримінального провадження, постанові Червонозаводського районного суду м. Харкова та листі ГУ НП в Харківській обл. зазначено про факт спричинення ОСОБА_2 позивачу матеріальної шкоди в розмірі 149862,53 грн.

Не погоджується з висновком суду в частині стягнення моральної шкоди, адже вважає, що позивачем не було зазначено в чому саме полягали її душевні страждання та чим підтверджується і обґрунтовується даний факт, тому наполягає на відмові у задоволенні позову в цій частині.

Звертає увагу, що МТСБУ було замовлено проведення оцінки ще на початку 2016 року і згідно звіту №16/02-А51 вартість відновлювального ремонту після ДТП з урахуванням фізичного зносу авто становив 90054,49 грн. з ПДВ та 76829,40 грн. без ПДВ, на підставі наведеного ставить під сумнів звіт, який складено 2 грудня 2017 року згідно якого вартість ремонту складає 149862,53 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між фактом скоєння відповідачем ДТП та фактом спричинення нею матеріальної шкоди позивачу.

Вказує, що авто позивача 10 грудня 2015 року було визнано речовим доказом у кримінальній справі, який дозволили забрати зі спецмайданчика лише 31 липня 2017 року, у зв`язку з тим, що сума оплати за цей час була нарахована завелика, на збирання вказаних коштів витрачено 4 місяці, тому позивач не мала можливості забрати авто раніше. Вважає, що вказані витрати відносяться до реальних збитків понесених відповідачем внаслідок ДТП, винною у якому є відповідач.

Стверджує, що сума сплачена МТСБУ була перерахована на рахунок позивача після звернення до суду із позовом, тому вважає хибним припущення відповідача щодо навмисного збільшення суми матеріального збитку, у зв`язку з тим, що будь-яких інших досліджень позивач не проводила, автотоварознавче дослідження було замовлене після встановлення судом вини відповідача. Також не погоджується з доводами відповідача щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Туржанською Л.О. від 26.07.2019 закрито кримінальне провадження № 0000350 від 31.03.2016 за ознаками ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, провадження та копії матеріалів кримінального провадження направлено до УПД ГУНП в Харківській області для вирішення питання про притягнення винної до адміністративної відповідальності, які згодом направили до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/6118/17, провадження № 3/646/2115/2017, від 13 вересня 2017 року, справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрито за закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно названих постанов про закриття кримінального провадження та про закриття справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , керуючи 10.12.2015, приблизно о 16:30 годині, по Московському проспекту, 50 у місті Харкові, технічно справним автомобілем BMW 745, державний номер НОМЕР_3 , не впоралась із керуванням автомобіля та допустила зіткнення із автомобілем Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 457-КЕ/2016 від 02.02.2017, отримав легкі тілесні ушкодження.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 .

Вартість спричиненої позивачу - власнику автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно наданого звіту № 424/2017 від 02.12.2017, складає 149862,53 грн.

Суд першої інстанції також встановив, що матеріалами справи, зокрема постановою від 26.07.2017 про закриття кримінального провадження № 0000350 від 31.03.2016 за ознаками ч.1 ст.286 КК України (а.с. 13-14), постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова по справі № 646/6118/17, провадження № 3/646/2115/2017, від 13 вересня 2017 року (а.с.15), листом заступника начальника ГУ НП в Харківській області (вих 71аз/119-24/01-2117 від 24.11.2017, а.с. 22-23), а також звітом № 424/2017 від 02.12.2017 (а.с.39а-66) підтверджується факт спричинення ОСОБА_2 позивачу, ОСОБА_1 , матеріальної шкоди у розмірі 149862 гривні 53 копійки.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що вищевказаний висновок суду є необґрунтованим, оскільки з вказаних матеріалів не вбачається вчинення позивачу матеріальної шкоди в розмірі 149862,53 грн. судова колегія не приймає, адже вказані матеріали, а саме постанови та лист, розглянуті в сукупності зі звітом, тобто судом був встановлений факт настання ДТП та спричинена матеріальна шкода, завдана внаслідок неї.

Крім того, листом заступника начальника ГУ НП в Харківській області (вих 71аз/119-24/01-2117 від 24.11.2017, а.с. 22-23) на адвокатський запит повідомлено представника позивача адвоката Міліруд Є.О. про те, що слідчим правомірно вилучено належний позивачу автомобіль після огляду місця ДТП та поміщено на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів. Вартість зберігання автомобіля склала 37 540 грн. (а.с.18).

Так, згідно наданого відповідачем страхового полісу № А1/5643686, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ СК «Україна» на суму 50 000 гривень.

Згідно наданого відповідачем листа Моторного (транспортного) страхового бюро України (вх. 3.1-05/9074 від 27.03.2018 р., а.с.100), ОСОБА_2 повідомлено про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 50000 грн. та заявлено про відшкодування зазначеної суми із витратами на збір документів та визначення розміру шкоди на загальну суму 50577,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо вирахування 50000 грн. із суми завданої шкоди, виплачених позивачу МТСБУ.

Відносно посилань відповідача на неправомірне стягнення грошових коштів за зберігання транспортного засобу на майданчику тимчасового зберігання у розмірі 37540 грн. слід зазначити, що як вірно вказано останнім: згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Матеріали справи таких доказів не містять.

З копії квитанції СПДФ «Легеза М.О ОСОБА_6 » №30 від 29 листопада 2017 року вбачається, що за надані послуги ОСОБА_1 , нараховано суму до сплати у розмірі 37540 грн.. У листі ГУНП в Харківській області від 24 листопада 2017 року за №7/аз/119-24/02-2117 зазначено, що після проведення 10 грудня 2015 року огляду місця пригоди, не було можливості силами ХФ ДП МВС України «Інформ-Ресурси» транспортувати вилучений автомобіль Renault Kangoo, д.р.н. НОМЕР_2 , до вказаного вище майданчику та відсутності на ньому вільного місця, вказаний ТЗ, що належить позивачу, був доставлений до майданчику СПДФ «Легеза».

Відтак, транспортний засіб позивача було поміщено на майданчик тимчасового зберігання внаслідок ДТП, винною у якій є відповідач.

Кошти за надані послуги тимчасового зберігання ТЗ згідно договору про співпрацю №39/7381 від 20 жовтня 2005 року повинен сплачувати власник ТЗ, який не поніс би зазначених витрат у разі ненастання ДТП. Доказів, що позивач навмисне тривалий час не сплачувала грошові кошти за спецмайданчик матеріали справи не містять.

Посилання представника відповідача, що мали місце неодноразові повідомлення позивача, що вона може забрати своє авто з майданчику, судова колегія відхиляє, оскільки доказів отримання позивачем таких повідомлень матеріали справи не містять.

Представник позивача отримання таких повідомлень заперечував. Пояснив, що тільки в листопаді дізнались про можливість забрати авто і у зв"язку з неможливістю сплатити нараховані за надання послуг кошти у такому великому розмірі, забрали авто в грудні місяці.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Погоджується колегія суддів й з розміром стягнутої з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 5000 грн., який визначено судом першої інстанції у відповідності до положень ст. 23 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки вважає, що самим фактом пошкодження авто, позивачу завдано моральну шкоду, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймає.

Щодо незгоди відповідача зі звітом від 2 грудня 2017 року за №424/2017 судова колегія зазначає наступне. До суду першої інстанції з позовом було надано вказаний звіт у висновку якого вказано, що матеріальний збиток, завданий власникові Renault Kangоо, д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 10 грудня 2015 року складає 149 862,53 грн.

Тобто розрахунок шкоди здійснено на час скоєння ДТП, а тому заперечення відповідача щодо проведення експертизи через 2 роки не приймаються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.76, 81, 83, 367 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги надано звіт №16/02-А51 від 15 квітня 2016 року складений МСТБУ на який відповідач посилається як на підставу для зменшення розміру матеріальної шкоди, проте, жодних пояснень щодо об`єктивної неможливості його подання до суду першої інстанції не надано.

В суді першої інстанції відповідачем або її представником, які брали участь у розгляді справи, також не заявлено жодних клопотань про долучення вказаного звіту до матеріалів справи, хоча містяться лише посилання на нього у відзиві на позов.

Також, відповідачем не заявлялось клопотання про проведення експертизи на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності завданої та стягуваної матеріальної шкоди.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2019 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 21 лютого 2020 року