провадження № 2/752/3704/20
УХВАЛА

19.02.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки за договором припиненою, -

встановив:

в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки за договором припиненою, відповідно до якої позивач просить суд визнати поруку за договором поруки № 52516Р22 від 19.10.2016 року, укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_1 та ПП «Крупний» в особі директора ОСОБА_1., припиненою.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач після відкриття провадження звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, незалежно від суб`єктного складу сторін правочинів, укладених на забезпечення виконання основного зобов`язання, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Зважаючи на те, що договір поруки між позивачем та відповідачем було укладено для забезпечення виконання кредитного договору № 52516К31 від 19.06.2016 р., укладеного між АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПП «Крупний», тобто між двома юридичними особами, сторона відповідача вважає, що даний спір про визнання поруки припиненою слід розглядати в порядку господарського судочинства, а відтак наявні підстави для закриття провадження у даній справі.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути клопотання сторони відповідача в порядку спрощеного позовного провадження за наявними справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2016 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПП «Крупний» було укладено кредитний договір № 52516К31, за умовами якого позичальник отримав від банку кредитні кошти.

Для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, 19.10.2016 року між АТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_1 та ПП «Крупний», в особі директора ОСОБА_1., було укладено договір поруки № 52516Р22 від 19.10.2016 року.

Обгрунтовуючи клопотання про закриття провадження у даній справі, сторона відповідача вказувала на те, що договір поруки між позивачем та відповідачем було укладено для забезпечення виконання кредитного договору № 52516К31 від 19.06.2016 р., укладеного між АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПП «Крупний», тобто між двома юридичними особами, а тому даний спір слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Перевіряючи обґрунтування клопотання, суд приймає до уваги те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальнийкодекс України викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2016 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ПП «Крупний» було укладено кредитний договір № 52516К31, та для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, 19.10.2016 року між АТ «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_1 та ПП «Крупний» в особі директора ОСОБА_1., було укладено договір поруки № 52516Р22 від 19.10.2016 року.

Вказаний договір поруки було укладено для забезпечення виконання кредитного договору, який було укладено між двома юридичними особами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, договір поруки укладається між кредитором та поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач, як поручитель, звернувся до суду із позовом про визнання поруки за договором поруки, який було укладено для забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, - припиненою, а тому між сторонами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, згідно із наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

З огляду на наведене, слід дійти висновку, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процессуального кодексу України, Цивільного процессуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства Українита інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 255ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено такі спори.

З огляду на викладене, враховуючи, що спір між сторонами виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України наявні підстави для закриття провадження у даній справі, оскільки, спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а відтак клопотання є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

З огляду на те, що справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, то відповідно до положень, викладених в п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачений позивачем при подачі позову підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 13, 255, 256, 258, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки за договором припиненою, - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки за договором припиненою, - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України .

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду в порядку господарського судочинства.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), - сплачений відповідно до квитанції № 46716750 від 17.12.2019 року, судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) 40 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко